Справа № 807/319/18
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2018 року м. Ужгород№ 807/319/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Данча М.І.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 05 червня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 07 червня 2018 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач, ФОП ОСОБА_3М.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фіскальної служби України (далі відповідач, ДФС України), якою просить, визнати протиправною та скасувати податкову консультацію Державної фіскальної служби України № 894/О/99-99-13-01-02-14/ІПК від 29.06.2017 року, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій 894/О/99-99-13-01-02-14/ІПК.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що основним видом діяльності позивача як фізичної особи-підприємця є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого житла. У травні 2017 року позивач звернувся до Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області із запитом "Про надання індивідуальної податкової консультації щодо включення до витрат суми амортизації основних фондів, що використовуються у підприємницькій діяльності. Вказаний запит було скеровано на розгляд до ГУ ДФС у Закарпатській області, а в подальшому до Державної фіскальної служби України. У письмовій податковій консультації № 894/О/99-99-13-01-02-14/ІПК від 29.06.2017 позивачу розяснено, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування починаючи з 01 січня 2017 року має право (за власним бажанням) включати до складу витрат повязаних з провадженням його господарської діяльності, амортизаційні відрахування з вартості придбаних після 01 січня 2017 року основних заходів та нематеріальних активів або самостійно виготовлених основних засобів, при наявності підтверджуючих на здійснення таких витрат документів (крім основних засобів подвійного призначення). Такий висновок ДФС України про те, що амортизаційні відрахування можуть нараховуватись тільки на вартість придбаних після 01 січня 2017 року основних засобів, суперечить законодавству оскільки, такого обмеження не встановлено. Крім того, вказана податкова консультація не містить опису всіх питань, що порушувалися позивачем у запиті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що норма підпункту 177.4.6 пункту 177.4. статті 177 ПК України, яка передбачила право фізичної особи-підприємця відносити до складу витрат амортизаційні відрахування, набула чинності з 01 січня 2017 року. У звязку з цим, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, починаючи з 01.01.2017, має право включати до складу витрат амортизаційні відрахування з вартості придбаних після 01.01.2017 основних засобів та нематеріальних активів або самостійно виготовлених основних засобів, при наявності підтверджуючих на здійснення таких витрат документів. Також вказав на порушення позивачем строків звернення до суду, передбачених ч. 2 ст. 122 КАС України.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечила з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа підприємець, основним видом діяльності якого є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

23 травня 2017 року позивач звернувся до начальника відділення у м. Ужгороді Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області із листом про надання індивідуальної податкової консультації. У вказаному листі позивач зазначив, що ним проведена реконструкція будівлі (а саме добудовано два поверхи), які планується ввести в експлуатацію у травні 2017 року, де планується облаштувати хостел та просив розяснити чи можна на дані приміщення нараховувати амортизацію. Крім того, вказав, що 27 квітня 2017 року була проведена експертна оцінка будівлі після реконструкції незалежним експертом-оцінювачем із вказаною ринковою вартістю та просив розяснити чи можна цю ринкову вартість взяти за основу для нарахування амортизації. Також просив надати індивідуальну консультацію в письмовій формі.

ОСОБА_4 у місті Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області від 29 травня 2018 року позивача повідомлено, що його запит скеровано на розгляд до ГУ ДФС у Закарпатській області, оскільки ст. 52 Податкового кодексу України передбачено надання індивідуальних податкових консультацій контролюючими органами в областях.

ГУ ДФС у Закарпатській області листом від 12 червня 2017 року № 685/0/07-16-13-02-12/ІПК повідомила позивача про те,що індивідуальну податкову консультацію з порушеного позивачем у запиті питання направлено до Державної фіскальної служби України для прийняття рішення щодо включення її до єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій.

Позивач індивідуальної податкової консультації з поставлених питань, щодо практичного застосування норм Податкового кодексу України не отримував.

10 січня 2018 року позивач звернувся до ГУ ДФС у Закарпатській області із листом в якому зазначив, що ним не отримано індивідуальної податкової консультації з поставлених питань щодо практичного застування норм Податкового кодексу України та просив проінформувати його у письмовій формі щодо стадії розгляду його запиту про надання індивідуальної податкової консультації.

Листом від 16 січня 2018 року № 1580/07-16-13-02-12 ДФС у Закарпатській області рекомендувало позивачу для отримання інформації щодо надання індивідуальної податкової консультації на його запит звернутися до Державної фіскальної служби України.

20 лютого 2018 року позивач звернувся до ДФС України з листом, яким просив проінформувати його щодо стадії розгляду його запиту.

Листом ДФС України від 23 березня 2018 року № 4136/О/99-99-13-01-02-14 позивача повідомлено, що на його запит про надання індивідуальної податкової консультації щодо формування витрат фізичною-особою підприємцем на загальній системі оподаткування надано ІПК, яка зареєстрована в єдиному реєстрі ІПК № 894/О/99-99-13-01-02-14/ІПК від 29 червня 2017 року та одночасно надіслано йому копію вказаної індивідуальної податкової консультації.

У наданій позивачу індивідуальній податковій консультації від 29 червня 2017 року відповідач вказав, що у відповідності до статті 177 Податкового кодексу України фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, починаючи з 01 січня 2017 року має право (за власним бажанням) включати до складу витрат, повязаних з провадженням його господарської діяльності, амортизаційні відрахування з вартості придбаних після 01 січня 2017 року основних засобів та нематеріальних активів або самостійно виготовлених основних засобів, при наявності підтверджуючих на здійснення таких витрат документів (крім основних засобів подвійного призначення, визначених п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу). Також зазначено, що відповідно до п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації.

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пп. 14.1.172-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз'яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно з п. 52.1 ст. 52 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2 ст. 52 ПК України).

Тобто, податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, який містить правову позицію контролюючого органу, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, із застосування конкретних норм податкового законодавства, в межах його повноважень.

Відповідно до п. 52.3 ст. 52 ПК України за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов'язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Згідно з п. 53.1 ст. 53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.

Положення абзацу першого цього пункту застосовуються до індивідуальної податкової консультації, за умови що вона зареєстрована в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно з п. 53.2 ст. 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Наведені законодавчі приписи свідчать про те, що податкова консультація являє собою здійснене фіскальним органом у відповідь на звернення платника (платників) податків тлумачення певної норми закону, яка регулює порядок стягнення, адміністрування, нарахування або сплати податків і зборів. Отримання позивачем індивідуальної податкової консультації, зміст якої відповідає нормам діючого законодавства, є юридичним фактом, що є підставою для звільнення від відповідальності платника податку, який діяв у відповідності до наданих такою консультацією роз'яснень з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства. ПК України чітко врегульовано правовий статус податкової консультації як акта індивідуальної дії, який, з огляду на процесуальну норму п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, може бути предметом судового оскарження в порядку адміністративного судочинства.

При цьому дослідженню в справах про визнання протиправною та скасування податкової консультації підлягають обставини щодо: поставлених у зверненні платника податків про надання податкової консультації питань; викладених у податковій консультації відповідей; відповідності зазначених у податковій консультації висновків нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Аналогічного змісту висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі № 813/2617/15 від 20.02.2018 р.).

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" № 1797-VIII від 21.12.2016 р., який набрав чинності з 01 січня 2017 року було, зокрема, доповнено пункт 177.4 статті 177 ПК України підпунктами 177.4.5-177.4.9, якими врегульовано порядок здійснення амортизаційних відрахувань підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

У відповідності до пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно з пп. 177.4.6. п. 177.4. ст. 177 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об'єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу нарахування амортизації, за яким річна сума амортизації визначається діленням первісної вартості об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, на строк корисного використання об'єкта основних засобів та нематеріальних активів (пп. 177.4.7 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Облік вартості, яка амортизується, ведеться за кожним обєктом (пп. 177.4.8. п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Згідно пп. 177.4.9 п. 177.4. ст. 177 ПК України, амортизація нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) обєкта основних засобів та нематеріальних активів, самостійно установленого фізичною особою, але не менше мінімально допустимого строку корисного використання обєкта основних засобів та нематеріальних активів. Дія цього підпункту поширюється виключно на обєкти основних засобів та нематеріальних активів, витрати на придбання чи самостійне виготовлення яких підтверджені документально.

Таким чином, за змістом даних норм права, витрати на придбання та/або на самостійне виготовлення основних засобів фізичною особою-підприємець амортизуються, а сума вказаних амортизаційних відрахувань підлягає включенню до складу витрат фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування. При цьому, єдиними умовами для включення вищевказаних амортизаційних відрахувань до складу витрат фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування є:

- власне бажання підприємця на загальній системі оподаткування щодо нарахування амортизації основних засобів та нематеріальних активів;

- ведення окремого обліку таких витрат за кожним об'єктом основних засобів та нематеріальних активів;

- документальне підтвердження витрат на придбання та/або на самостійне виготовлення таких об'єктів основних засобів та нематеріальних активів;

- амортизація нараховується прямолінійним методом, з урахуванням встановленого законодавцем мінімально допустимого строку корисного використання обєкта основних засобів та нематеріальних активів;

- основні засоби, вартість яких амортизується, не може входити до кола основних засобів подвійного призначення.

Інших умов, як-то придбання основних засобів після 01 січня 2017 р., для включення до складу витрат фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування амортизаційних відрахувань нормами чинного законодавства не передбачено. У нормі пп. 177.4.7. п. 177.4. ст. 177 ПК України йдеться тільки про первісну вартість об'єкта основних засобів, однак не вказано що відповідна первинна вартість обєкта повинна бути визначена виключно після 01 січня 2017 року.

За таких обставин суд приходить до висновку, що з 01 січня 2017 року фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування вправі відносити до складу витрат, повязаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з вартості основних засобів та нематеріальних активів, в т.ч. тих котрі придбані або самостійно виготовлені до 01 січня 2017 року, з урахуванням встановленого законодавцем мінімально допустимого строку їх корисного використання та при наявності підтверджуючих на здійснення таких витрат документів (крім основних засобів подвійного призначення, визначених пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Кодексу).

Однак, протилежний висновок зазначений в податковій консультації № 894/О/99-99-13-01-02-14/ІПК від 29 червня 2017 р., про те, що амортизаційні відрахування можуть нараховуватись тільки на вартість придбаних після 01.01.2017 основних засобів, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки Податковим кодексом України такого обмеження не встановлено.

В даному випадку відповідач, надаючи оскаржувану індивідуальну податкову консультації, діяв всупереч такого основоположного принципу податкового законодавства як презумпція правомірності рішень платника податку (пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України), адже аналізуючи норми Податкового кодексу України, прийшов до висновку, який суперечить нормам чинного законодавства та є найменш сприятливим для платника податків.

Застосування норм Податкового кодексу України відповідно до висновку, який міститься в оскаржуваній індивідуальній податковій консультації, призведе до зменшення конкурентоздатності фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування порівняно з платниками податків юридичними особами на загальній системі оподаткування, оскільки для вказаних юридичних осіб, нормами чинного законодавства (розділ ІІІ ПК України), такого типу обмежень щодо порядку нарахування амортизації не передбачено. Аналогічно, суттєву перевагу матимуть ті фізичні особи-підприємці, які придбають та/або самостійно виготовлять основні засоби та нематеріальні активи після 01 січня 2017 року, ніж ті, котрі їх придбали та/або самостійно виготовлять до вказаної дати.

За пп. 4.1.8. п. 4.1. ст. 4 ПК України, нейтральність оподаткування установлення податків та зборів у спосіб, який не впливає на збільшення або зменшення конкурентоздатності платника податків

Також судом встановлено, що у звернені позивача "Про надання індивідуальної податкової консультації" № 6 від 23.05.2017 р. в обґрунтування практичної необхідності отримання податкової консультації зазначено, що позивач, будучи фізичною особою-підприємець та перебуваючи на загальній системі оподаткування здійснює діяльність по здаванню в оренду власного нерухомого майна. Відповідний обєкт нерухомості (будівля), первинно був введений в експлуатацію 22 лютого 2006 року, однак після даної дати мало місце здійснення добудови двох поверхів, введення яких в експлуатацію буде здійснено після 01 січня 2017 року. При цьому повідомлялося, що вказані добудовані два поверхи будуть використовуватися позивачем у власній господарській діяльності шляхом облаштування хостелу.

З огляду на приписи пп. "а" пп. 14.1.129-1 ст. 14 ПК України обєкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку.) У відповідності до п. 5.31. ДСТУ 4527:2006 "Послуги туристичні. Засоби розміщування. Терміни та визначення", хостел готель, у якому номери, розташовані зазвичай за коридорною або блочною системою, і має умови для самостійного готування їжі та санітарно-технічні зручності на поверсі або у блоці). Крім того, у відповідності до Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандару України № 507 від 17.08.2000 р. готелі та інші будівлі для тимчасового проживання, як-то хостел, відносять до підрозділу 12 "Будівлі нежитлові", а таким чином, об'єкт нерухомості, в якому облаштовано хостел, відноситься до об'єктів нежитлової нерухомості, у звязку з чим обмеження щодо нарахування амортизації на витрати на придбання та/або на самостійне виготовлення такого об'єкту (приміщень хостелу), передбачені пп. 177.4.6. ст. 177 ПК України на нього не поширюються.

Із податкової консультації № 894/О/99-99-13-01-02-14/ІПК від 29 червня 2017 р. вбачається, що така податкова консультація відповіді безпосередньо на поставленні запитання позивача щодо можливості нарахування амортизації на приміщення хостелу, які планується позивачем використовуватися у господарській діяльності, та щодо можливості взяття за основу для нарахування амортизації ринку вартість обєкту, визначену експертом-оцінювачем, взагалі не містить. В цій частині оскаржувана податкова консультація не відповідає вимогам п. 52.1. ст. 52 ПК України (за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства).

Щодо посилань відповідача на те, що у звернені позивача про надання індивідуальної податкової консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства запитувана інформація стосувалася основного засобу (будівлі) про який відсутнє повідомлення контролюючого органу щодо звязку його з оподаткуванням або проведенням господарської діяльності, а також стосовно ненадання позивачем підтверджуючих документів по сформованим питанням суд зазначає, що норми абзацу 2 пункту 52.1 ст. 52 ПК України, яка визначає вимоги до письмової форми звернення платника податків на отримання індивідуальної податкової консультації, обовязку платника додавати до такого типу звернення будь-які підтверджуючі документи не передбачає. Також реалізація права платника податку на отримання від контролюючого органу індивідуальної податкової консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства не залежить від виконання таким платником податку обовязку щодо повідомлення про всі обєкти, повязані з оподаткуванням (ст. 63 ПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування податкової консультації Державної фіскальної служби України № 894/О/99-99-13-01-02-14/ІПК від 29 червня 2017 року.

Щодо посилань відповідача на не дотримання позивачем строків звернення до суду з позовом, суд зазначає наступне.

Статтею 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач про існування оскаржуваної податкової консультації № 894/О/99-99-13-01-02-14/ІПК від 29.06.2017 р., про її зміст, а отже і про порушення свого права та інтересу, дізнався внаслідок отримання листа Державної фіскальної служби України № 4136/О/99-99-13-01-02-14 від 23 березня 2018 року,яким позивачу надіслано копію оскаржуваної податкової консультації. Позовну заяву у справі позивачем до суду було подано 16 квітня 2018 року , тобто в межах шестимісячного строку, обчисленого з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав.

Суд відхиляє посилання відповідача на факт реєстрації оскаржуваної податкової консультації в Єдиному державному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, як на можливість позивача раніше дізнатися про існування такої податкової консультації та ознайомитися із її змістом, оскільки згідно пункту 8 Порядку ведення єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій (затверджено наказом Міністерства фінансів України № 523 від 24.05.2017 р.) індивідуальні податкові консультації реєструються в Реєстрі, розміщуються відповідальним за його ведення структурним підрозділом ДФС на офіційному веб-сайті ДФС у знеособленому вигляді. Тобто не містять в собі ідентифікуючих даних платника, якому надана та чи інша податкова консультація.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено правомірності оскарженої податкової консультації № 894/О/99-99-13-01-02-14/ІПК від 29 червня 2017 року, позовні вимоги щодо визнання вказаної податкової консультації протиправною та її скасування відповідають вимогам закону та обставинам справи, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, відповідачами не спростовані, в зв'язку з чим позовна заява підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ДФС України.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_3 (Закарпатська область, м.Ужгород, Паркова набережна, буд 12, РНОКПП НОМЕР_1) до Державної фіскальної служби України (м. Київ, Львівська площа, 8, )про визнання протиправною та скасування податкової консультації задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову консультацію Державної фіскальної служби України № 894/О/99-99-13-01-02-14/ІПК від 29 червня 2017 року, реєстраційний номер в Єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій 894/О/99-99-13-01-02-14.

3. Стягнути на користь ОСОБА_3 (Закарпатська область, м.Ужгород, Паркова набережна, буд 12, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (м. Київ, Львівська площа, 8, ) судові витрати у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот сімдесят дві гривні).

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя ОСОБА_5