Справа № 826/11076/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 червня 2018 року письмове провадження № 826/11076/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг»

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ОСОБА_1(далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича (далі по тексту - відповідач), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35329427, прийняте 23.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - державним реєстратором Швець Русланом Олеговичем про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: (реєстраційний номер нерухомого майна: 000) квартира, об'єкт житлової нерухомості, трикімнатна, загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг», а також про зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - державного реєстратора Швець Руслана Олеговича внести в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відповідні записи про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна: (реєстраційний номер нерухомого майна: 000) квартира, об'єкт житлової нерухомості, трикімнатна, загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг».

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, через канцелярію подав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову внаслідок його необґрунтованості.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

В судове засідання 12.04.2018 представники сторін та третьої особи не прибули, у зв'язку з чим суд, на підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

11 березня 2008року між позивачем (позичальник) та ВАТ «КБ «Актив-Банк» укладено договір про іпотечний кредит № 77.1.08/Д (С)-1.

12 березня 2008 року між позивачем (іпотекодавець) та ВАТ «КБ «Актив-Банк» укладено іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та належить іпотекодавцюна праві власності.

08 серпня 2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «Компанія управління активами «Авенір-Інвест» (новий кредитор) укладено договір № ВПВ-08/08/14юр про відступлення права вимоги за кредитними договорами та додаток до даного договору, відповідно до умов яких до ТОВ «Компанія управління активами «Авенір-Інвест» перейшли права вимоги, в тому числі і за кредитним договором 77.1.08/Д(С)-1 від 11 березня 2008 року та іпотечним договором від 12 березня 2008 року, укладеними між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та позивачем.

Факт передачі первісним кредитором новому кредитору кредитної справи ОСОБА_1, засвідчується актом прийому-передачі документів до договору № ВПВ-08/08/14юр про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 08 серпня 2014 року.

В подальшому, між ВАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення прав за договором іпотеки від 05 грудня 2016року, відповідно до умов якого ВАТ «КБ «Актив-Банк» передало, а ОСОБА_3 прийняв права вимоги, за договорами іпотеки, перелік яких зазначено в реєстрі боржників до даного договору.

З вказаного реєстру вбачається, що ВАТ «КБ «Актив-Банк» передав ОСОБА_3 в тому числі і право вимоги до позивача, яке, як зазначено у даному переліку, виникло на підставі договору іпотеки від 20 березня 2008 року.

05 грудня 2016року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір № 143/ФК-16 відступлення права вимоги, згідно якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 прийняв права вимоги за кредитними договорами, визначеними додатком № 1 до даного договору, в тому числі і право вимоги до позивача за договором про іпотечний кредит № 77.1.08/Д (С)-1 від 11 березня 2008 року та іпотечним договором від 12 березня 2008 року.

22 лютого 2017року між ОСОБА_4 та ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» укладено договір відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого ОСОБА_4 передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» прийняло право вимоги за договором іпотеки від 12 березня 2008року, який укладено між ВАТ «КБ «Актив-Банк» та позивачем.

19 травня 2017 року відповідачем прийняте рішення № 35329427 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг», за наслідками чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис (20552623).

Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, у силу п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; 7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до вимог статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заява про проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об'єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.

Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об'єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Заява про державну реєстрацію прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва одночасно з завершенням такої дії обов'язково формується та реєструється нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Заява про проведення реєстраційних дій не приймається за відсутності документа, що підтверджує оплату послуг, та у разі внесення відповідної плати не в повному обсязі.

У разі подання заяви про проведення реєстраційних дій у паперовій формі така заява формується, реєструється у базі даних заяв із зазначенням дати і часу реєстрації та скріплюється власним підписом заявника.

З оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим частини першої цієї статті, поданих для проведення реєстраційних дій, виготовляються електронні копії шляхом сканування, що долучаються до заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав.

Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав проводиться в порядку черговості їх надходження.

У разі подання заяви про проведення реєстраційних дій в електронній формі така заява за допомогою Державного реєстру прав реєструється у базі даних із зазначенням дати і часу реєстрації.

Реєстрація заяв про проведення реєстраційних дій в електронній формі проводиться в порядку черговості їх надходження, у тому числі з урахуванням заяв, що подаються в паперовій формі.

Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Згідно частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Зміст процитованих правових норм вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Таким чином, в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт нерухомого майна за ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг».

Як зазначено вище, 11 березня 2008року між позивачем (позичальник) та ВАТ «КБ «Актив-Банк" укладено договір про іпотечний кредит № 77.1.08/Д (С)-1.

12 березня 2008 року між позивачем (іпотекодавець) та ВАТ «КБ «Актив-Банк» укладено іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та належить іпотекодавцю на праві власності.

08 серпня 2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «Компанія управління активами «Авенір-Інвест» (новий кредитор) укладено договір № ВПВ-08/08/14юр про відступлення права вимоги за кредитними договорамита додаток до даного договору, відповідно до умов яких до ТОВ «Компанія управління активами «Авенір-Інвест» перейшли права вимоги, в тому числі і за кредитним договором 77.1.08/Д(С)-1 від 11 березня 2008року та іпотечним договором від 12 березня 2008 року, укладеними між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та позивачем.

Факт передачі первісним кредитором новому кредитору документів кредитної справи ОСОБА_1, засвідчується актом прийому-передачі документів до договору № ВПВ-08/08/14юр про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 08 серпня 2014 року.

В подальшому, між ВАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення прав за договором іпотеки від 05 грудня 2016 року, відповідно до умов якого ВАТ «КБ «Актив-Банк» передало, а ОСОБА_3 прийняв права вимоги,за договорами іпотеки, перелік яких зазначено в реєстрі боржників до даного договору.

З даного реєстру вбачається, що ВАТ «КБ «Актив-Банк» передав ОСОБА_3 в тому числі і право вимоги до позивача, яке, як зазначено у даному переліку, виникло на підставі договору іпотеки від 20 березня 2008 року.

05 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір № 143/ФК-16 відступлення права вимоги, згідно якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 прийняв права вимоги за кредитними договорами, визначеними додатком № 1 до даного договору, в тому числі і право вимоги до позивача за договором про іпотечний кредит № 77.1.08/Д (С)-1 від 11 березня 2008 року та іпотечним договором від 12 березня 2008 року.

22 лютого 2017року між ОСОБА_4 та ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» укладено договір відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого ОСОБА_4 передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» прийняло право вимоги за договором іпотеки від 12 березня 2008року, який укладено між ВАТ «КБ «Актив-Банк» та позивачем.

22 лютого 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» звернулось до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича із заявою про державну реєстрацію права власності на трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

За наслідками розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів відповідачем прийнято рішення від 19.05.2017 року № 35329427 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг».

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державним реєстратором внесено відповідний запис про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Центр факторингових послуг» на підставі іпотечного договору від 12 березня 2008 року № 1163.

Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Згідно пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до положень статті 37 Закону України «Про іпотеку», яка діяла на час укладення договору іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

При цьому, відповідно до положень статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з Іпотечного договору від 12 березня 2008 року, а саме із пункту 4.1 договору, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього Договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках передбачених п. 5.2.4. Договору про іпотечний кредит.

Відповідно до положень пункту 4.2 Іпотечного договору від 12 березня 2008 року звернення стягнення за цим Договором здійснюється на підставі цього Договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.

Згідно п. 4.3 Іпотечного договору від 12 березня 2008 року даний пункт Договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього Договору, в тому числі і шляхом прийняття предмета іпотеки у власність, в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Отже, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання можливо на підставі вимоги про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

В матеріалах справи відсутні докази про задоволення вимог іпотекодержателя або надсилання позивачу письмової вимоги про усунення порушень.

Надана до матеріалів справи копія заяви, зареєстрована в реєстрі за № 395 не є належним доказом повідомлення позивача про усунення порушень, так як на підтвердження її направлення, було надано копію фіскального чеку від 23.02.2017 та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 23.02.2017.

Разом з тим, з даних копій не можливо встановити, що вмістом направленого на адресу позивача листа є саме заява, зареєстрована в реєстрі за № 395, а не інші документи.

З огляду на відсутність опису вкладення у цінний лист, суд приходить до висновку про неналежність вказаних доказів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року справа № 404/4510/15-а(6-а/404/51/16), адміністративне провадження №К/9901/12580/18 та від 24 січня 2018 року справа № 910/24266/16.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 73 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, частиною першою статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача в порядку статті 1082 Цивільного кодексу України про відступлення права грошової вимоги із визначенням суми грошової вимоги, яка підлягає виконанню.

Суд також звертає увагу, що пунктом 9 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Відповідно до положень статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва та під час здійснення функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію та/або здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, нотаріус виконує функції державного реєстратора у випадках, коли він при цьому вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії.

В той же час, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на вчинення відповідачем будь-якої з перелічених у статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріальної дії зі спірним об'єктом нерухомого майна, а тому відповідач у межах спірних правовідносин не мав передбачених чинним законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2015 року у справі №К/800/66279/13 (реєстраційний номер в ЄДРСР 42627401) та від 02 лютого 2016 у справі №К/800/44973/15 (реєстраційний номер в ЄДРСР 55514131).

Також суд звертає увагу на те, що з наявного в матеріалах справи договору № ВПВ-08/08/14юр про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 08 серпня 2014 року та додатку до даного договору вбачається, що згідно даного договору, право вимоги за кредитним договором 77.1.08/Д(С)-1 від 11 березня 2008 року та іпотечним договором від 12 березня 2008 року, укладеними між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та позивачем, було відступлено ПАТ «КБ «Актив-Банк» новому кредитору - ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест».

Рішенням господарського суду м. Києва у справі № 910/19721/14 від 06 серпня 2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15 жовтня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 21 грудня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «КБ «Актив-Банк» до ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест» про визнання договору відступлення права вимоги № ВПВ-08/08/14юр від 08 серпня 2014 року нікчемним.

Разом з тим, ВАТ «Комерційний банк «Актив-Банк», на підставі договору відступлення прав за договором іпотеки від 05 грудня 2016 року, було повторно здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором 77.1.08/Д(С)-1 від 11 березня 2008 року, укладеним між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та позивачем.

Доказів в підтвердження того, що укладений між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Авенір-Інвест»договір№ ВПВ-08/08/14юр про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 08 серпня 2014 року в установленому порядку було визнано недійсним, нікчемним, або розірвано, відповідачем не надано.

Також, з договору відступлення прав за договором іпотеки від 05 грудня 2016 року та реєстру до нього вбачається, що ВАТ «КБ «Актив-Банк» було передано ОСОБА_3 право вимоги до позивача, яке виникло на підставі договору іпотеки від 20 березня 2008 року.

В той час, як іпотечний договір, згідно якого позивач передав в іпотеку іпотекодержателю - ВАТ «КБ «Актив-Банк» нерухоме майно - трьокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та належить іпотекодавцю на праві власності, було укладено 12 березня 2008 року.

З урахуванням зазначеного вище, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 повноважень відступати на підставі договору № 143/ФК-16 відступлення права вимоги ОСОБА_4 право вимоги до позивача за іпотечним договором від 12 березня 2008 року не мав, так як таких прав на підставі договору відступлення прав за договором іпотеки від 05 грудня 2016 року останнім набуто не було. Що відповідно свідчить і про відсутність у ОСОБА_4 правових підстав відступати, на підставі договору відступлення права вимоги від 22 лютого 2017 року, ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» право вимоги за договором іпотеки від 12 березня 2008 року, який укладено між ВАТ «КБ «Актив-Банк» та позивачем.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35329427, прийняте 23 травня 2017 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг», є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача внести в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV(з наступними змінами та доповненнями) визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, а частиною першою статті 1 цього ж Закону визначено значення термінів: Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України; Суд, Європейський суд з прав людини; практика Суду, практика Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У пунктах 38, 39 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) вказано, що Суд повторює, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як «окремі», тобто не пов'язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» від 8 липня 1986 року, п. 106, серія A, № 102). Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Беєлер проти Італії» [GC], N 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I).

На думку суду, виходячи із правил застосування норм статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закладених у судовій практиці Європейського суду з прав людини, у спірних правовідносинах мало місце втручання у право власності позивача на спірну квартиру шляхом обмеження такого права, при цьому, «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав позивача дотримано не було. З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практики Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача внести в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ТОВ «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг» на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, так як такий спосіб захисту, у повній мірі гарантує захист прав, свобод та інтересів позивача і спрямований на реальне відновлення його порушених прав в частині вільного розпорядження своїм нерухомим майном на власний розсуд.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35329427, прийняте 23.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - державним реєстратором Швець Русланом Олеговичем про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна: (реєстраційний номер нерухомого майна: 000) квартира, об'єкт житлової нерухомості, трикімнатна, загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг».

Зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - державного реєстратора Швець Руслана Олеговича внести в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відповідні записи про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна: (реєстраційний номер нерухомого майна: 000) квартира, об'єкт житлової нерухомості, трикімнатна, загальною площею 92,5 кв.м., житловою площею 46,5 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг».

Присудити з бюджетних асигнувань приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича (01033, АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 03083, АДРЕСА_5) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій