Справа № 448/759/18
Суддя: Гладишева Х. В.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/759/18
Провадження № 2-а/448/140/18
Р І Ш Е Н Н Я
07.06.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Гладишевої Х.В.
при секретарі судового засідання Рушеляк Г.С.
за участю представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3
його представника-адвоката ОСОБА_4
та перекладача Шван Аль-Хусейн,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця за межі території України,
Начальник Мостиського прикордонного загону ОСОБА_6, звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд постановити рішення про примусове видворення відповідача - громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3, за межі території України, покликаючись на те, що останній був затриманий 05.02.2018 року о 11 год. 45 хв. в пункті пропуску «Шегині», територія Мостиського району Львівської області, під час прийому - передачі з території ОСОБА_7 до України на підставі Угоди про реадмісію осіб, за незаконний, поза пунктом пропуску, на ділянці відділу прикордонної служби «Нижанковичі», територія Старосамбірського району Львівської області, перетин державного кордону з України до ОСОБА_7 спільно з 6 громадянами ОСОБА_5.
Стверджує, що 08.02.2018 року Старосамбірським районним судом Львівської області відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Вказує, що 07.02.2018 року, під час перебування в пункті тимчасового тримання Мостиського прикордонного загону, громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 звернувся із заявою про отримання захисту на території України. 08.02.2018 року зазначену заяву направлено на адресу Головного управління ДМС України у Львівській області.
Покликається на те, що 09.02.2018 року Мостиським районним судом прийнято рішення про затримання громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3, до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Зазначає, що 22.02.2018 року, громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 було поміщено до ПТПІ «Журавичі», де він і перебуває по даний час. Під час перебування в ПТПІ відповідач також звернувся до ГУ ДМС України у Волинській області з метою отримання притулку на території України.
Вказує, що згідно листа Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області від 06.09.2018 року заява громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту залишена без розгляду.
З огляду на вищенаведене, просить суд постановити рішення про примусове видворення громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 підтримав позовні вимоги, покликався на обставини, зазначені в позовній заяві. Просить суд примусово видворити громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3, за межі території України.
Відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3 та його представник-адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні не погодилися із задоволенням даного адміністративного позову.
Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4, у відзиві на позовну заяву просить суд відмовити у задоволенні позову Мостиського прикордонного загону про примусове видворення ОСОБА_5 ОСОБА_3 за межі території України, посилаючись на те, що згідно позиції УВКБ ООН відносно повернення в ОСОБА_6 від 4 листопада 2016 року, п.47 містить застереження, за яким УВКБ ООН закликає держави утримуватися від примусового повернення вихідців в районів ОСОБА_6, які охоплені військовими діями, з районів звільнення від ІГІЛ, в яких зберігається нестабільна та небезпечна ситуація чи районів підконтрольних ІГІЛ. Такі особи, в тому числі ті, що отримали відмову за зверненням про міжнародний захист, не повинні повертатися в райони, з яких вони прибули, чи в інші райони країни.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність на загальних підставах.
За правилами частини сьомої статті 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.
Згідно з ч.4 ст.46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3 був затриманий 05.02.2018 року о 11 год. 45 хв. в пункті пропуску «Шегині», територія Мостиського району Львівської області, під час прийому - передачі з території ОСОБА_7 до України на підставі Угоди про реадмісію осіб, за незаконний, поза пунктом пропуску, на ділянці відділу прикордонної служби «Нижанковичі», територія Старосамбірського району Львівської області, перетин державного кордону з України до ОСОБА_7 спільно з 6 громадянами ОСОБА_5.
Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 08.02.2018 року відповідача - громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Встановлено, що Мостиським районним судом 09.02.2018 року ухвалено рішення за позовом Мостиського прикордонного загону, про затримання громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3, до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Слід зазначити те, що 22.02.2018 року, громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3, було поміщено до ПТПІ «Журавичі», де він і перебуває по даний час.
Із листа Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області від 06.05.2018 року вбачається, що заява громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3, про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, залишена без розгляду.
У відповідності до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства встановлений ст. 30 вищевказаного закону. Разом з цим, зазначений порядок примусового видворення застосовується у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 29 вказаного закону, а саме іноземці та особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.
Згідно ч.1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Згідно загальновідомої інформації, що розміщена в мережі Інтернет, громадянська війна в ОСОБА_6 триває з моменту виведення американських військ в грудні 2011 року. Іракські повстанські угруповання розгорнули збройну боротьбу проти центрального уряду ОСОБА_6, розгорівся конфлікт між різними релігійними групами. Після виведення американських військ зріс рівень насильства, групи бойовиків активізували свої дії проти шиїтської більшості населення з метою підриву довіри у шиїтів до уряду та його зусиллям, спрямованим на захист громадян власними силами, без безпосередньої американської участі. Збройні угруповання в ОСОБА_6 організували «Вільну армію ОСОБА_6» і в даний час підтримують сирійську опозицію в боротьбі проти уряду.
Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Відносно відповідача - громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 встановлено обставини, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України та встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".
При вирішенні питання про видворення усталена практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що суди повинні детально розглянути вимоги заявника про те, що існує ризик того, що з ним будуть жорстоко поводитися у разі його вислання до відповідної країни походження (справи "Якубов проти Росії", " Ахмадпур проти Турції", " З.Н.С. проти Туреччини" тощо).
Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" від 25.06.2009 № 1 роз'яснено, що при розгляді зазначених справ судам слід ураховувати, що підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватися від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, із резолюцій Ради Безпеки ООН, документів і повідомлень Міністерства закордонних справ України, інформації, зібраної та проаналізованої Державною міграційною службою України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011 року № 649, інших міжнародних, державних та неурядових організацій, із публікацій у засобах масової інформації.
Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну походження; суди можуть використовувати інформацію про країни походження, розміщену на офіційних сайтах Державної міграційної служби України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, а також на інформаційних носіях, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні, та інших носіях; ненадання документального доказу усних тверджень не повинно бути перешкодою в прийнятті заяви чи прийнятті об'єктивного рішення щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, з урахуванням принципу офіційності, якщо такі твердження збігаються з відомими фактами та загальна правдоподібність яких є достатньою; при розгляді справ щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту, примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, необхідно враховувати, що інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації.
Відповідно до ч. 3 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено обов'язок суду застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Враховуючи встановлені судом обставини, зокрема те, що військовий конфлікт в ОСОБА_6 на даний час триває, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для примусового видворення громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3, за межі території України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволення.
Керуючись ст. ст. 12, 78, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 257, 288, 289, 371 КАС України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця за межі території України, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Х.В.Гладишева

Рішення набрало законної сили «___»_________________ 20 __ р.

Суддя Х.В.Гладишева