Справа № 239/536/17
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2018 року справа №239/536/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., секретаря судового засідання Терзі Д.А., за участю представника відповідача Сороки С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новогродівського міського голови на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 01 березня 2018 р. у справі № 239/536/17 (головуючий І інстанції Грідяєва М.В.) за позовом ОСОБА_1 до Новогродівського міського голови про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді, зобов`язання внести запис до трудової книжки та особовій картці, виплатити середній заробіток,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Новогродівського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до Новогродівського міського голови (далі відповідач), в якому з урахуванням уточнення просив: скасувати розпорядження міського голови від 17.10.2017 року №233-рк про звільнення; поновити на посаді головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради; зобов`язати Новогродівську міську раду здійснити запис в особовій картці та трудовій книжці про скасування раніш здійсненого запису про звільнення з займаної посади; зобов`язати Новогродівську міську раду виплатити середній заробіток за час перебування на військовій службі за періоди з 17.10.2017 року по 01.01.2018 року у сумі 10296 грн. та в подальшому здійснювати виплату середнього заробітку за час перебування на військовій службу (а.с.1-2, 11-12, 20).

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 01 березня 2018 року позовні вимоги задоволено, а саме: скасовано рішення Новогродівського міського голови №233-рк від 17 жовтня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 поновлено на посаді головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради; зобов`язано Новогродівську міську раду здійснити запис про скасування запису про звільнення за №4 від 17 жовтня 2017 року в трудовій книжці та в особовій картці ОСОБА_1 ; зобов`язано Новогродівську міську раду виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 17 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року в розмірі 18612 грн.; стягнуто з Новогродівської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн. (а.с.59-66).

Новогродівський міський голова, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення яким відмовити в задоволені позовних вимог. В скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи і сформований внаслідок неповного з`ясування обставини справи. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що оскільки позивач самостійно подав заяву про звільнення, відповідач ніяких протиправних рішень у відношенні позивача не приймав. Апелянт зазначає, що посилання суду на положення статті 119 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) є безпідставним, оскільки дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішень про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Станом на час укладення контракту та на день звільнення позивача , особливий період не діяв (а.с.69-74).

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання додаткового часу для складання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки з текстом апеляційної скарги позивач ознайомився лише 02.06.2018 року, а тому не міг підготувати відзив. Колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки суд не бачить перешкод для розгляду справи, явка позивача не визнавалась обов`язковою,позивачем у клопотанні не наведено жодної обставини, з підтвердженням належними доказами, які б свідчила про неможливість прибути в судове засідання, також, у підтвердження обставин викладених в клопотанні не надано жодного доказу.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Між Міністерством оборони України в особі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, за яким позивач зобов`язався проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк контракту, контракт укладений на три роки, набрав чинності з 18.10.2017 року (а.с.4, 35-36).

Згідно заяви позивача на імя Новогродівського міського голови від 17.10.2017 року, останній просив припинити трудовий договір у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом з 17.10.2017 року згідно п.3 ст.36 КЗпП України (а.с.27).

Відповідно до розпорядження міського голови Новогродівської міської ради Білецької Л.М. від 17.10.2017 року №233-рк позивача звільнено 17 жовтня 2017 року з посади головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради згідно п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом, підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2017 року №187, заява ОСОБА_3 від 17.10.2017 року (а.с.26).

Згідно довідки Новогродівської міської ради від 08.12.2017 року позивач за період роботи з 14.08.2017 року по 17.10.2017 року отримав 8910 грн. 19 коп. заробітної плати (а.с.22).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 : 14 серпня 2017 року на підставі розпорядження міського голови від 10.08.2017 року № 169-рк позивач призначений на посаду головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради, як такого, що перебував в кадровому резерві на посаду за результатами конкурсу, з випробувальним терміном два місяці; 14 серпня 2017 року позивачем прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування; 17 жовтня 2017 року на підставі розпорядження міського голови від 17.10.2017 року № 227-рк позивачу присвоєно тринадцятий ранг посадової особи місцевого самоврядування в категорії, як такому, що успішно пройшов випробувальний термін; 17 жовтня 2017 року на підставі розпорядження міського голови від 17.10.2017 року № 233-рк позивач звільнений з посади головного спеціаліста відділу економіки Новогродівської міської ради згідно п.3 ст.36 КЗпроП України у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом (а.с.3).

Згідно листа Головного управління Держпраці у Донецькій області від 01.11.2017 року на адресу голови Новогродівської міської ради щодо роз`яснень про військовослужбовців, які уклали контракт на проходження військової служби, повідомлено, що з урахуванням ч.2 ст.39, ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.119 КЗпП України, у разі, якщо контракт укладається з посиланням, або формулюванням ч.3 ст.23 Закону за такими працівниками, прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток. У разі підписання контракту з військовою частиною не зберігається місце роботи та середній заробіток.

Згідно відповіді Міністерства оборони України від 20.02.2018 року на ім`я представника позивача на запит щодо поширення гарантій передбачених ст.119 КЗпроП України, на осіб прийнятих на військову службу за контрактом у 2017 році та дії в державі особливого періоду у жовтні 2017 року, повідомлено, що на сьогодні рішення Президентом України про порядок і терміни проведення демобілізації не прийнято, особливий період в України настав з моменту оголошення рішення про часткову мобілізацію (Указ Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 року) діє на теперішній час та буде припинений із виданням відповідного Указу Президента України про проведення демобілізації. За працівниками прийнятими на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації (а.с.47).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, прийнятий на військову службу за контрактом в особливий період, тому позивач не підлягав звільненню за п.3 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з поширенням на нього гарантій, передбачених ч.3 ст.119 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, дослідивши правомірність даного звільнення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (у редакції на час звільнення), підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків закріплені ст. 119 Кодексу законів про працю України.

Згідно з ст. 119 Кодексу законів про працю України (у редакції на час звільнення), на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.

Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, в частині збереження місця роботи, посади не поширюються на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції на час звільнення), призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних під час мобілізації, в особливий період, у разі оголошення демобілізації здійснюється відповідно до підпункту "ґ" частини другої статті 26 цього Закону.

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

За громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Таким чином, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" є спеціальним в частині регулювання гарантій та пільг для громадян України, які призвані на строкову військову службу.

Отже, законодавством визначено, зокрема, гарантії щодо збереження за громадянином (особою офіцерського складу) робочого місця та середньомісячного заробітку на час прийняття на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду (у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці), на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Отже, особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Тобто, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду, а його закінчення пов`язане виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року по справі №21-112а15.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про Раду національної безпеки і оборони України" віднесено до функцій, визначених Конституцією України та цим Законом, Рада національної безпеки і оборони України: розробляє та розглядає на своїх засіданнях питання, які відповідно до Конституції та законів України, Стратегії національної безпеки України, Воєнної доктрини України належать до сфери національної безпеки і оборони, та подає пропозиції Президентові України, приймає рішення щодо: невідкладних заходів із розв`язання кризових ситуацій, що загрожують національній безпеці України.

Згідно з Приміткою статті 4 Закону України "Про Раду національної безпеки і оборони України" кризовою ситуацією вважається крайнє загострення протиріч, гостра дестабілізація становища в будь-якій сфері діяльності, регіоні, країні.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України"" від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України"" від 14.04.2014 за №405/2014 набрав чинності 14.04.2014 та діяв на момент звільнення позивача.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що з 14.04.2014 року та на момент звільнення позивача, існувала кризова ситуація, що загрожує національній безпеці, у зв`язку з чим на території України проводилась антитерористична операція.

Також, 17 березня 2014 року Президентом України у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі та відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106, статті 112 Конституції України, прийнято Указ Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII,

За п. 1-2 Указу, оголошена часткова мобілізація на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 3 цього Указу встановлено, що мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, тобто з 18 березня 2014 року по 01 травня 2014 року включно.

Також п. 4 Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», встановлено, що Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

06.05.2014 року прийнятий Указ Президента України № 454/2014 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII.

21.07.2014 року прийнятий Указ Президента України № 607/2014 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VII.

14.01.2015 року прийнятий Указ Президента України № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 15.01.2015 року № 113-VIIІ.

Також пунктом 5 Указ Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», зобов`язано Кабінет Міністрів України перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.

Отже, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні настав особливий період, зокрема, Національна Гвардія України переведена на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

Згідно листа Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України від 01.10.2015 року №322/2/8417, відповідно до ст.1 Закону України « Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.

Отже, позивач, внаслідок укладання контракту в особливий період, отримав статус військовослужбовця та не може у повній мірі реалізувати своє право на труд, гарантоване положенням Конституції України.

Суд встановив, що звільнення позивача з посади відбулось під час дії особливого періоду в державі, у зв`язку з укладенням позивачем контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу, що є порушенням ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Виходячи із встановлених обставин та наведених норм законодавства України, у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача.

Суд не приймає до уваги доводи апелянта, що в даному випадку звільнення з роботи було волевиявленням працівника, оформленим його заявою, оскільки розірвання трудового договору з ініціативи працівника можливе лише у випадках, передбачених статтями 38, 39 Кодексу законів про працю України, а підставою звільнення, вказаною в заяві, за п.3 ст.36 Кодексу, є призов на військову службу, тобто обов`язок, покладений на працівника ст.65 Конституцією України та Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", тобто припинення трудового договору не залежить від волевиявлення працівника, підставою для такого звільнення в даному випадку є укладений позивачем контракт. Крім того, з пояснень представника позивача наданим в суді першої інстанції вбачається, що позивач при написанні зазначеної заяви, не був обізнаний про право на збереження робочого місця у зв`язку з проходженням військової служби в особовий період.

Разом з цим, стосовно рішення суду першої інстанції про зобов`язання Новогродівської міської ради здійснити запис про скасування запису про звільнення за №4 від 17 жовтня 2017 року в трудовій книжці та в особовій картці ОСОБА_1 та зобов`язання Новогродівську міську раду виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 17 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року в розмірі 18612 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Відповідно до ч.1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно до ч.1, 3 статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Суд зазначає, що законодавством розмежено повноваження сільських, селищних, міських рад та голови.

Відповідно до п. 10 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Отже, до повноважень Новогродівського міського голови віднесено призначення на посади та звільнення з посад в даному випадку позивача.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до суду з позовом в якому визначив відповідача - Новогродівського міського голову. Проте, позовні вимоги фактично також стосуються і Новогродівської міської ради, яка не визначена позивачем в позові у якості відповідача або третьої особи по справі. Суд першої інстанції не залучав Новогродівську міську раду у якості співвідповідача або третьої особи. Тобто, суд вирішив позовні вимоги в цій частині стосовно прав та обов`язків особи, яка не була залучена до справи.

У відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства суд апеляційної інстанції позбавлений права залучення співвідповідача на стадії апеляційного перегляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова прийнята судом першої інстанції з порушенням вимог процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з викладених в постанові підстав.

Керуючись статями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Новогродівського міського голови на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 01 березня 2018 р. у справі № 239/536/17 - задовольнити частково.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 01 березня 2018 р. у справі № 239/536/17 скасувати в частині зобов`язання Новогродівської міської ради здійснити запис про скасування запису про звільнення за №4 від 17 жовтня 2017 року в трудовій книжці та в особовій картці ОСОБА_1 , зобов`язання Новогродівської міської ради виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 17 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року в розмірі 18612 грн.

Прийняти нове рішення в цій частині.

Відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Новогродівського міського голови в частині зобов`язання Новогродівської міської ради здійснити запис про скасування запису про звільнення за №4 від 17 жовтня 2017 року в трудовій книжці та в особовій картці ОСОБА_1 , зобов`язання Новогродівської міської ради виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 17 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року в розмірі 10296 грн.

В іншій частині рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 01 березня 2018 р. у справі № 239/536/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано колегією суддів 05 червня 2018 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова