Справа № 800/422/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 800/422/17 (П/9901/144/18)

Провадження № 11-383заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В.С.,

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Бондар О.А.,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Погребняка С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - Комісія) про визнання незаконним та скасування рішення

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 5 березня 2018 року (у складі колегії суддів Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Гімона М.М., Гриціва М.І., Мороз Л.Л.),

УСТАНОВИЛА:

23 жовтня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 27 вересня 2017 року № 132дп-17 у частині притягнення його як керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді догани (далі - Рішення).

Ухвалюючи оскаржуване Рішення, Комісія дійшла висновку про вчинення керівником Харківської місцевої прокуратури № 5 дисциплінарного проступку, який полягає у неналежному виконанні ним службових обов'язків, а саме передбаченого пунктом 7 наказу Генерального прокурора України від 19 грудня 2012 року № 4гн «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» (далі - Наказ № 4гн) обов'язку керівників органів прокуратури під час контролю за якістю здійснення процесуального керівництва на стадії досудового розслідування, за наявності підстав, перевіряти обґрунтованість повідомлень про підозру, що призвело до безпідставного, за відсутності складу злочину, притягнення особи до кримінальної відповідальності та, як наслідок, у подальшому - до виправдання особи судом.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 5 березня 2018 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_5

Ухвалюючи це рішення, суд першої інстанції керувався тим, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов'язків керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 при здійсненні контролю за процесуальним керівництвом у кримінальному провадженні № 0001739. Обов'язок здійснення такого контролю закріплено в пунктах 3.1 та 7 Наказу № 4гн, який відповідно до Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) є обов'язковим для виконання всіма прокурорами. Крім того, здійснення контролю за процесуальним керівництвом на стадії досудового розслідування та участі в судовому провадженні є обов'язком позивача згідно з його наказами від 6 вересня 2016 року та 12 березня 2017 року № 5, 37, 6 відповідно «Про розподіл службових обов'язків між працівниками Харківської місцевої прокуратури».

Суд указав на дотримання встановленого частиною четвертою статті 48 Закону № 1697-VII річного строку для прийняття рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення, оскільки вчинене позивачем порушення тривало з 4 травня 2016 року (дата підготовчого засідання Комінтернівського районного суду м. Харкова у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6.) до 25 квітня 2017 року (дата постановлення апеляційним судом у цьому кримінальному провадженні ухвали про залишення в силі виправдовувального вироку).

Оцінюючи Рішення за встановленими частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) критеріями, суд першої інстанції дійшов висновку, що воно прийняте Комісією в межах її повноважень і в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, обґрунтовано, пропорційно та з дотриманням права особи на участь у процесі його прийняття.

ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення цього суду від 5 березня 2018 року та ухвалити нове - про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Комісія просила залишити без задоволення цю скаргу, оскільки, на її думку, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник позивача та представник Комісії підтримали відповідно апеляційну скаргу та відзив на неї, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених процесуальних документах доводам.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи представника Комісії, заслухавши доводи учасників справи, перевіривши її матеріали, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом № 1697-VII.

Згідно зі статтею 1Закону № 1697-VII (у редакції, чинній станом на 22 лютого 2016 року) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

На прокуратуру покладається, зокрема, функціяпідтримання державного обвинувачення в суді (частина перша статті 2 Закону № 1697-VII)

Частинами першою та другою статті 9 Кримінального процесуального кодексу України (у редакції, чинній станом на 22 лютого 2016 року) передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов'язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов'язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За правилами частини другої статті 15 Закону № 1697-VII (у зазначеній редакції) прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Статтею 17 згаданого Закону передбачено:

- прокурори здійснюють свої повноваження у межах, визначених законом, і підпорядковуються керівникам виключно в частині виконання письмових наказів адміністративного характеру, пов'язаних з організаційними питаннями діяльності прокурорів та органів прокуратури. Адміністративне підпорядкування прокурорів не може бути підставою для обмеження або порушення незалежності прокурорів під час виконання ними своїх повноважень (частина перша);

- Генеральний прокурор України має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов'язковими до виконання всіма прокурорами. Керівник місцевої прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов'язковими до виконання його першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної місцевої прокуратури (частина друга);

- під час здійснення повноважень, пов'язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов'язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті. Прокурори вищого рівня мають право давати вказівки прокурору нижчого рівня, погоджувати прийняття ним певних рішень та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації цим прокурором функцій прокуратури, виключно в межах та порядку, визначених законом. Генеральний прокурор України має право давати вказівки будь-якому прокурору. При цьому прокурором вищого рівня для прокурорів, керівників та заступників керівників підрозділів місцевої прокуратури є керівник місцевої прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов'язків (частина третя);

- накази адміністративного характеру, а також вказівки, що прямо стосуються реалізації прокурором функцій прокуратури, видані (віддані) в письмовій формі в межах повноважень, визначених законом, є обов'язковими до виконання відповідним прокурором (частина четверта).

19 грудня 2012 року Генеральний прокурор України з метою забезпечення ефективного нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, у тому числі у формі процесуального керівництва ним, підтримання державного обвинувачення, оскарження судових рішень і здійснення інших передбачених законом повноважень із цих питань видав Наказ№ 4гн, який пунктом 7 частини першої статті 15 чинного на той час Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» визначено обов'язковим для всіх органів прокуратури.

Пунктом 3.1 Наказу № 4гн передбачено здійсненнякерівниками органів прокуратури та галузевих підрозділів апаратів прокуратур усіх рівнів, які за розподілом обов'язків відповідають за відповідну ділянку роботи, контролю за якістю здійснення процесуального керівництва на стадії досудового розслідування та участі у судовому провадженні.

У пункті 7 Наказу № 4гн закріплено обов'язок керівників органів прокуратури усіх рівнів за наявності підстав перевіряти обґрунтованість повідомлень про підозру, дотримання строків, прав і законних інтересів підозрюваних.

Однією з підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, визначених частиною першою статті 43 Закону № 1697-VII, єневиконання чи неналежне виконання службових обов'язків (пункт 1).

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1697-VIIдисциплінарне провадження здійснюється Комісією.

Згідно із частинами першою та другою статті 45 вказаного Закону дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до Комісії з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Дисциплінарне провадження включає: 1) відкриття дисциплінарного провадження;

2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; 3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; 4) прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; 5) оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; 6) застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частин четвертої та десятої статті 46 Закону № 1697-VIIпісля відкриття дисциплінарного провадження член Комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Комісії за результатами перевірки. Член Комісії за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

Частиною п'ятою статті 47 Закону № 1697-VII визначено, що розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Комісії заслуховуються пояснення члена Комісії, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб.

За правилами частини першої статті 48 Закону № 1697-VII Комісія приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення Комісія за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення (частина третя зазначеної статті Закону № 1697-VII).

За нормами частини четвертої статті 48Закону № 1697-VII рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Рішення Комісії викладається в письмовій формі, підписується головуючим і членами Комісії, які брали участь у розгляді висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, і оголошується на засіданні цього органу. Рішення у дисциплінарному провадженні має містити: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду прокурора, який притягається до дисциплінарної відповідальності; 2) обставини, встановлені під час здійснення провадження; 3) мотиви, з яких Комісія ухвалила рішення; 4) суть рішення за наслідками розгляду із зазначенням виду дисциплінарного стягнення в разі його накладення; 5) порядок і строк оскарження рішення (частина шоста згаданої статті).

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.

Надаючи оцінку спірному Рішенню, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що визначальним у вирішенні цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку.

Судом установлено таке.

Наказом Генерального прокурора України від 9 грудня 2015 року № 808к ОСОБА_5 призначений на посаду керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області.

10 липня 2017 року до Комісії надійшла дисциплінарна скарга прокурора Харківської області Данильченка Ю.Б. про вчинення керівником Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області ОСОБА_5 та прокурором Слобідського відділу цієї ж місцевої прокуратури ОСОБА_7 дисциплінарних проступків.

Підставою дисциплінарної відповідальності визначено неналежне виконання службових обов'язків, яке полягало в порушенні вимог пункту 7 Наказу № 4гн, статті 37 Кримінального процесуального кодексу України, унаслідок чого допущено безпідставне, за відсутності складу злочину, притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг для вирішення питання про відкриття провадження скаргу розподілено голові Комісії Грушковському В.Ю. (протокол розподілу між членами Комісії від 20 липня 2017 року).

Голова Комісії рішенням від 21 липня 2017 року № 81дс-17 відкрив дисциплінарне провадження № 11/2/4-81дс-29дп-17, зокрема, щодо керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області ОСОБА_5

8 вересня 2017 року голова Комісії склав висновок про відсутність дисциплінарного проступку в діях позивача.

Про засідання Комісії позивача було повідомлено, він був присутній на засіданні, надавав пояснення щодо незгоди з викладеними в дисциплінарній скарзі обставинами.

27 вересня 2017 року Комісія у складі головуючого Грушковського В.Ю. та ще 9 її членів прийняла рішення № 132-дп17 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області ОСОБА_5 та прокурора Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_7.», яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани, а на ОСОБА_7 - у виді заборони на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, у якому прокурор обіймає посаду, строком на один рік.

Рішення підписали головуючий та інші дев'ять членів Комісії.

Підставою для прийняття цього рішення стало встановлення таких обставин.

Харківський районний суд Харківської області розглядав справу № 635/4842/15-ц за позовом ОСОБА_9 до ТОВ Агропромислова асоціація «Агросвіт» про скасування наказу від 25 червня 2015 року про відсторонення ОСОБА_9 від виконання обов'язків директора товариства та поновлення на роботі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 1 липня 2015 року у вказаній вище справі задоволено заяву ОСОБА_9 про забезпечення позову шляхом заборони реєстраційній службі Харківського міського управління юстиції проведення реєстраційних дій щодо ТОВ «Агропромислова асоціація «Агросвіт».

Ця ухвала із супровідним листом від 2 липня 2015 року надійшла до відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (далі - відділ держреєстрації).

У зв'язку із цим 3 липня 2015 року державний реєстратор створив попередження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Реєстр) про існування ухвали суду від 1 липня 2015 року про забезпечення позову, що свідчить про її виконання.

Харківський районний суд Харківської області ухвалою від 7 липня 2015 року скасував ужиті судом заходи забезпечення позову.

Ця ухвала 13 липня 2015 року надійшла до відділу держреєстрації, про що державний реєстратор вніс відомості до Реєстру. Відповідно до пункту 11 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали) оскарження ухвали про скасування забезпечення позову зупиняє виконання цієї ухвали.

Ухвала суду від 7 липня 2015 року про скасування заходів забезпечення позову оскаржена в апеляційному порядку, про що 10 липня 2015 року до відділу держреєстрації надійшов лист від ОСОБА_9 з вимогою про непроведення будь-яких реєстраційних дій стосовно юридичної особи - ТОВ «Агропромислова асоціація «Агросвіт» до розгляду по суті апеляційної скарги.

Згідно з відповіддю реєстраційного органу лист ОСОБА_9 не було враховано, оскільки Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців» не передбачає можливості утримання від вчинення реєстраційних дій з підстав надходження до державного реєстратора листів від юридичних та фізичних осіб.

Тому 15 липня 2015 року державний реєстратор здійснив реєстраційну дію № 2001123 - «Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу або державного органу про відміну рішення щодо припинення юридичної особи» та вніс до Реєстру рішення засновників (учасників) юридичної особи про відміну рішення щодо припинення юридичної особи - ТОВ «Агропромислова асоціація «Агросвіт».

Крім того, 21 липня 2015 року державний реєстратор ОСОБА_6 здійснила реєстраційну дію № 3001123 - «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах».

У зв'язку з проведенням указаних реєстраційних дій слідчий слідчого відділу Комінтернівського ВП ГУ НП в України в Харківській області 23 липня 2015 року відкрив кримінальне провадження № 0001739 за заявою ТОВ «Агропромислова асоціація «Агросвіт» за частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК).

22 лютого 2016 року склад кримінального правопорушення в указаному кримінальному провадженні перекваліфіковано на частину другу статті 382 КК.

Процесуальне керівництво в зазначеному кримінальному провадженні (до завершення) здійснювалося групою прокурорів, у тому числі ОСОБА_7, а контроль за якістю процесуального керівництва стадії досудового розслідування та участі в судовому провадженні - прокурором ОСОБА_5.

За результатами розслідування 22 лютого 2016 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру в учиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 382 КК, а 28 квітня 2016 року - затверджено обвинувальний акт, який направлений до Комінтернівського районного суду міста Харкова для розгляду по суті.

На момент затвердження обвинувального акта прокурором ухвалами суду апеляційної інстанції від 28 серпня та 2 жовтня 2015 року, які набрали законної сили, підтверджено незаконність ухвали від 1 липня 2015 рокупро вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, під час досудового розслідування не здобуто жодних доказів які би прямо або опосередковано підтверджували наявність у діях державного реєстратора ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 382 КК, та умислу на вчинення протиправних дій.

Однак, незважаючи на це, прокурор ОСОБА_7. повідомив про підозру ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_5 усупереч пункту 7 Наказу № 4гн не забезпечив належної перевірки обґрунтованості повідомлення про підозру ОСОБА_6 та, як наслідок, допустив безпідставне, за відсутності складу злочину, притягнення особи до кримінальної відповідальності.

І про це свідчить те, що вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 27 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року, ОСОБА_6 визнано невинуватою та виправдано за недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення у виді злочину.

Ураховуючи наведені обставини, Комісія дійшла обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 дисциплінарного проступку, який полягав у неналежному виконаннійого службових обов'язків керівника місцевої прокуратури, та з огляду на наявні в матеріалах справи, зокрема і в матеріалах дисциплінарного провадження, докази, застосувала до ОСОБА_5 вид дисциплінарного стягнення, який відповідає характеру вчиненого ним проступку, урахувавши також і особу позивача.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання Комісією строку накладення дисциплінарного стягнення, установленого частиною четвертою статті 48 Закону № 1697-VII, оскільки обов'язок ОСОБА_5 як керівника місцевої прокуратури перевіряти обґрунтованість повідомлення про підозру, яке має здійснюватися у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, не припинився з фактом вручення письмового повідомлення про підозру. Невиконання такого обов'язку тривало й упродовж судового кримінального провадження до постановлення апеляційним судом рішення щодо залишення в силі вирокуз указівкою на недоведеність у діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення у виді злочину, тобто до 25 квітня 2017 року. При цьому Рішення Комісії ухвалено 27 вересня 2017 року - у межах річного строку з моменту припинення триваючого дисциплінарного проступку позивача.

Щодо посилання скаржника на ненадання оцінки висновку члена Комісії про відсутність дисциплінарного проступку прокурора ОСОБА_5 та ненаведення мотивів незгоди з таким висновком слід зазначити, що на виконання вимог пункту 3 частини шостої статті 48Закону № 1697-VII Комісія в Рішенні навела мотиви, з яких його ухвалила, і ці мотиви, по суті, є мотивами незгоди з пропозицією, висловленою одним з її членів у згаданому висновку.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність оскаржуваного ОСОБА_5 Рішення Комісії критеріям, визначеним статтею 2 КАС.

Викладені в апеляційній скарзі міркування й твердження позивача не спростовують правильності таких висновків та не дають підстав для висновку про допущення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, викладені в ньому висновки відповідають повно і всебічно встановленим у справі обставинам, тому відповідно до частини першої статті 316 КАС апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 5 березня 2018 року -без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 312, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, ВеликаПалата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 5 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття й оскарженню не підлягає.

У повному обсязі постанову складено 8 червня 2018 року.

Головуючий В.С. Князєв
Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: С.В. БакулінаН.П. Лященко
В.В. Британчук Л.І. Рогач
Д.А. ГудимаІ.В. Саприкіна
О.С. ЗолотніковО.М. Ситнік
О.Р. КібенкоВ.Ю. Уркевич
Л.М. ЛобойкоО.Г. Яновська