Справа № 521/1739/18     
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/1739/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2018 року

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування пенсії з урахуванням посадового окладу 1303,00 грн.; зобов`язання нарахувати пенсію з урахуванням посадового окладу 1 303,00 грн.

Ухвалою суду від 19.03.2018р. відкрито спрощене провадження по даній справі. З урахуванням положень ст. 263 КАС України, розгляд справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при демобілізації 1975 році оклад ОСОБА_1 складав 170 руб., а оклад командувача полку 150 руб., тобто більший на 13,3 %. Станом на 2017 рік позивач отримує пенсію у розмірі 1085,00 грн., однак, повинна складати 1303,00 грн. Тобто, збільшена на 13,3 % при зміні посадових окладів на оклад діючого командувача полку.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (19.04.2018р. за вхід. №10804/18) згідно якого жодних протиправних дій з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 допущено не було, у зв`язку з чим, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позов відповідача, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд, встановив наступне.

Механізм реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України визначений Законом України, «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. (далі - Закон №2262-ХІІ).

Статтею 10 Закону № 2262-ХІІ, встановлено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Зокрема, відповідно до ст. 99 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» №489-V від 19.12.2006р. (у редакції чинній на момент здійснення перерахунку), військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії призначаються (перераховуються) органами Пенсійного фонду України.

Виплата пенсій, у тому числі призначених до введення в дію цього Закону, здійснюється органами Пенсійного фонду через установи ВАТ "Ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера або за його бажанням через установи банків, з якими Пенсійним фондом України укладено відповідні договори, на підставі документів та у порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, виходячи з наведеного, на відміну від відповідних органів Пенсійного фонду України, у даному випадку, Одеський обласний військовий комісаріат не має повноважень з проведення призначення та перерахунку пенсій.

У розумінні ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, перерахунок пенсії здійснюється у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з набуттям чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007р. «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та запровадженням нових видів та розмірів грошового забезпечення військовослужбовців, було розпочато механізм проведення перерахунку пенсії осіб, пенсії яких були призначені за Законом № 2262-ХІІ.

Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 18.02.2008р. було затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Порядок № 45 від 18.02.2008р.).

Згідно п. 2 Порядку № 45 від 18.02.2008р. (у редакції чинній на час проведення перерахунку), головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

У свою чергу, відповідно до п. 3 Порядку № 45 від 18.02.2008р. (в редакції чинній на час проведення перерахунку), на підставі списків уповноважені органи (в даному випадку - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 до Порядку проведення перерахунку пенсій... та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Зокрема, згідно п. 5 Порядку № 45 від 18.02.2008р., для перерахунку пенсій враховуюється в тому числі посадовий оклад - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України або керівником державного органу у межах його повноважень на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та військовим (спеціальним) званням.

Крім того, п. 5 Порядку № 45 від 18.02.2008р., відповідною вважається посада, яка за класифікаційними характеристиками, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу (організації, установи, військової частини тощо) прирівнюється до посади, з якої особа була звільнена.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення з військової служби, ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника вузла - начальника командного пункту окремого радіопеленгаторного вузла ОсПриз Уральського військового округу та посадовий оклад ОСОБА_1 для розрахунку розміру пенсії було встановлено у розмірі 167 грн.

Відповідач у відзиву на позовну заяву зазначає, що після надходження до ІНФОРМАЦІЯ_1 списку осіб, пенсії яких підлягають перерахунку з 01.01.2008р., Одеським обласним військовим комісаріатом було ініційовано проведення роботи з виготовлення відповідної довідки для перерахунку пенсії, в тому числі ОСОБА_1 .

При цьому, через відсутність зазначеної посади ОСОБА_1 у додатках до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007р., у даному випадку посадовими особами військкомату було застосовано п.33 Таблиці заміни розмірів посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України для внесення змін до штатів, на яких утримуються командування видів Збройних Сил України, Об`єднане оперативне командування, Командування сил підтримки Збройних Сил України, управління оперативних командувань, регіональні та територіальні управління, об`єднання, з`єднання, військові частини, підприємства, установи та організації Збройних Сил України (додаток 6 до наказу Міністра оборони України №707 від 30.12.2007р.).

Так, згідно п. 33 зазначеної Таблиці, посадовий оклад 167 грн. з 2008 року установлюється у розмірі 1085 грн.

У свою чергу, наказ Міністра оборони України №707 від 30.12.2007р. було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.01.2008р. за №9/14700.

Пунктом 1 вказаного Наказу було установлено Таблицю заміни розмірів посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України для внесення змін до штатів, на яких утримуються командування видів Збройних Сил України, Об`єднане оперативне командування, Командування сил підтримки Збройних Сил України, управління оперативних командувань, регіональні та територіальні управління, об`єднання, з`єднання, військові частини, підприємства, установи та організації Збройних Сил України у розмірах згідно з додатком 6 до наказу, а також за посадами, які не передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року та не визначені цим наказом.

Видання зазначеного наказу було обумовлено правом керівників державних органів установлювати в тому числі посадові оклади військовослужбовцям, про що зазначено у п. 5 постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007р.

Виходячи з наведеного, Одеським обласним військовим комісаріатом було виготовлено довідку для перерахунку пенсії ОСОБА_2 №16022 від 01.07.2008р., у якій було зазначено зміну посадового окладу з 01.01.2008р. з 167 грн. на 1085 грн. (а.с.35)

Після набуття чинності постанови Кабінету Міністрів України № 355 від 23.04.2012р., ІНФОРМАЦІЯ_3 було виготовлено довідку для перерахунку пенсії ОСОБА_1 № 21178 від 29.05.2012р. у якій було зазначено посадового окладу з 01.04.2012р. у розмірі на 1085 грн. (а.с.36)

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/3631 від 07.09.201р. було скеровано до ІНФОРМАЦІЯ_1 звернення ОСОБА_2 та доручено перевірити правильність визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсії, при необхідності протарифікувати посадовий оклад. (а.с.37)

22.09.2016р. Одеським обласним військовим комісаріатом було складено тарифікаційний аркуш та разом із супровідним листом № 7270 від 22.09.2016р. було направлено до Помічника командувача Сухопутних військ з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічного управління командування Сухопутних військ Збройних Сил України, про що листом від 26.09.2016р. було повідомлено ОСОБА_2 (а.с.40-42)

10.02.2017р. до Одеського обласного військового комісаріату надійшов лист фінансово-економічного управління командування Сухопутних військ Збройних Сил України № 116/14/5/23 від 05.01.2017р., згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_4 було повідомлено про необхідність залишення без змін у розмірі 1085 грн. (а.с.43)

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.01.2017 року було повідомлено ОСОБА_1 про вищезазначене рішення. (а.с.44)

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що не вбачається бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування пенсії з урахуванням посадового окладу 1 303,00 грн., оскільки на відміну від відповідних органів Пенсійного фонду України, у даному випадку, Одеський обласний військовий комісаріат не має повноважень з проведення призначення та перерахунку пенсії.

Суд зазначає, що твердження позивача щодо необхідності застосування при визначенні розміру його посадового окладу пропорційної відсоткової різниці між його посадовим окладом та окладом іншої особи, у розмірах на час проходження ним військової служби є безпідставними.

У відзиву на позовну заяву, представник відповідача просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду через пропуск строку звернення до суду, з огляду на те, що позивач оскаржує дії Одеського обласного військового комісаріату які були вчинені ще у 2008 році та 2012 році, однак, з позовом ОСОБА_2 звернувся лише у 2018 році, тобто майже через 10 років після прийняття військкоматом рішення про встановлення його посадового окладу у розмірі 1085 грн., у зв`язку з чим, суд зазначає наступне.

Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналась про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Приписами ч. 1 ст. 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Ключовою є фраза поважні причини а отже, це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача тобто, якщо строк був пропущений з поважних причин це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Слід зазначити, що процесуальний Закон не дає визначення терміну поважні причини. Між тим в Рішенні Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказане наступне: Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим.

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження (Лист Вищого адміністративного суду України від 19.05.2010 N 708/11/13-10).

Постановою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-240а13 (№ в ЄДРСРУ 36171760) передбачено, що обставини, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною і встановлюються судом тільки у випадку, якщо заявлена вимога про застосування цих строків.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 100 КАС вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 5 грудня 2011 року (справа № 21-369а11(№ в ЄДРСРУ 20968416).

Необхідно вказати, що поновлення процесуальних строків на оскарження судових рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Ухвала ВАСУ від 29.09.2016 року по справі № 522/6069/14-а (№ в ЄДРСРУ 61821829).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Ілхан проти Туреччини (№22277/93 від 27.06.2000 року §59) зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

З урахуванням вказаного слід зазначити, що у суду є свобода розсуду або дискреційні повноваження суду на поновлення процесуальних строків, адже за таких обставин лише суд вирішує яка причина є поважною і які докази можна приймати до уваги, разом з цим суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити визнати поважними причини пропуску процесуальних строків (Ухвала ВСУ від 26.01.06 справа № N 6-7307кс04).

Також суд звертає увагу на практику ЄСПЛ, засновану на принципах Європейської конвенції з прав людини, що узгоджується із приписами ст. 19 Конституції України, яка встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, тобто забезпечувати відповідні гарантії проти свавільного порушення прав, свобод та інтересів юридичних та фізичних осіб.

Позитивні зобов`язання сформульовані Європейським судом під час застосування окремих статей Конвенції, зміст яких визначає усталена судова практика ЄСПЛ.

Основною характеристикою позитивних зобов`язань держави виступає те, що по суті вони вимагають від національних органів влади застосувати необхідні засоби для гарантування прав людини, а точніше - вжити прийнятних (розумних) та належних засобів для захисту цих прав.

Було встановлено, що такі обов`язки можуть виникати на підставі безпосереднього застосування статей 2-6, 8, 10, 11, 13 Конвенції, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції.

Сучасна тенденція спрямована на визнання Судом позитивних обов`язків держави під час захисту майже усього переліку конвенційних прав і свобод.

Так, у справі Новоселецький проти України (Novoseletskiy v. Ukraine), рішення від 22 лютого 2005 р., заява № 47148/99 ЄСПЛ розглядав позитивні зобов`язання за ст. 8 Конвенції та ст.1 Першого Протоколу. Зокрема, ЄСПЛ зазначив: Якщо розглядати справу зі сторони позитивного зобов`язання з боку держави або з огляду виправдання втручання державної влади відповідно до пункту 2, то є очевидним, що принципи, які застосовуються є достатньо суміжними. В обох випадках необхідно звернути увагу на дотримання справедливої рівноваги між конкуруючими інтересами осіб і суспільства в цілому. Більше того, навіть для позитивних зобов`язань, які випливають з пункту 1, випадки, перераховані в пункті 2, можуть відігравати деяку роль при пошуку бажаної рівноваги (див. Морено Гомес п. Іспанії, N 4143/02, п. 55, рішення від 16 листопада 2004р.).

У кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. Рішення Спорронг та Лонрот п. Швеції , рішення від 23 вересня 1982 року, серія A N 52, стор. 26, п. 69).

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Отже, однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судовий захист. Це право випливає з ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 55 Конституції України. Таке право забезпечує можливість особи відстоювати свої права у будь-якій життєвій ситуації, зокрема, пов`язаній з незаконними діями (бездіяльністю) органів державної влади.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки Одеський обласний військовий комісаріат не має повноважень з проведення призначення та перерахунку пенсій.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач є інвалідом 1 группи, відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 90, 139, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Одеського обласного військового комісаріату (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 81) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування пенсії з урахуванням посадового окладу 1 303,00 грн.; зобов`язання нарахувати пенсію з урахуванням посадового окладу 1 303,00 грн. відмовити.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи, відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в сроки, встановлені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Балан Я.В.