Справа № 826/15118/17
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Земляної Г.В., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами приватного вищого навчального закладу «Європейський університет», Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2018 року адміністративну справу за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ

Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до суду з позовом у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність приватного вищого навчального закладу «Європейський університет», що полягає у наданні несвоєчасної відповіді, у відмові у задоволенні запиту на інформацію позивача та у не наданні запитаної інформації на запит;

- стягнути з приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» компенсацію витрат на правову допомогу у сумі 2 700 грн. у зв'язку із підготовкою позовної заяви;

- стягнути з відповідача витрати, понесені на оплату судового збору на подання позовної заяви.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» має право на отримання відповіді на запит про надання публічної інформації, проте відповідач відмовив у наданні запитуваної інформації та порушив строк розгляду запиту на інформацію.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет», що полягає у наданні несвоєчасної відповіді та у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» від 11.04.2017 №100/2-17. В решті позовних вимог відмовлено. Присуджено на користь Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 066,66 грн. за рахунок Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет».

В апеляційній скарзі приватний вищий навчальний заклад «Європейський університет», посилаючись на не повне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким закрити провадження у справі.

Зокрема, скаржник посилається на те, що він не є розпорядником публічної інформації, оскільки не є суб'єктом владних повноважень.

Вказуючи на допущені, на думку Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України», судом першої інстанції порушення норм чинного матеріального та процесуального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, позивач просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині задовольнити її позовні вимоги.

Зокрема, позивач стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині вимоги про відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу в розмірі 2 700 грн.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 квітня 2017 року Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» із запитом на інформацію за №100/2-17, в якому просила надати публічну інформацію про вищий навчальний заклад, яка є предметом суспільного інтересу, у вигляді належним чином засвідчених копій наступних документів:

- статуту ВНЗ;

- свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;

- ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них;

- сертифіката про акредитацію освітньої програми ВНЗ;

- витягу (Відомостей) про ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- структури ВНЗ, переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників;

- правил прийому до ВНЗ в 2017 році;

- положення про приймальну комісію ВНЗ на 2017 рік;

- наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ на 2017 рік;

- переліку та вартості платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами;

- планів роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

Вказаний запит було отримано адресатом 19 квітня 2017 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Листом від 15 травня 2017 року за № 1/12-118/32, відповідач повідомив, що він, як юридична особа приватного права, а також його ректор, не є суб'єктами владних повноважень, а тому відповідно не є розпорядниками публічної інформації. Крім того, відповідач зазначив, що запитувана інформація не відноситься до публічної, оскільки не становить предмет суспільного інтересу, та є загальнодоступною, а саме розміщена на офіційному сайті Європейського університету.

Вважаючи дану відповідь фактично відмовою в наданні запитуваної інформації, Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до суду із вказаним позовом.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», від 13 січня 2011 р. № 2939-VI (надалі за текстом - «Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За змістом ст. 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно статті 12 Закону №2939-VI суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частиною 1 статті 20 Закону №2939-VI установлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно частини 1 статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Приймаючи до уваги, що запитувана позивачем інформація приватним вищим навчальним закладом «Європейський університет» надана не була, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Твердження відповідача про те, що він не є розпорядником публічної інформації, оскільки не є суб'єктом владних повноважень обґрунтовано не взято судом до уваги.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 13 Закону №2939-VI до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 р. № 2657-XII передбачено, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Аналіз наведених положень Закону №2939-VI та Закону України «Про інформацію» дає підстави для висновку, що суспільно необхідною є інформація, що становить суспільний інтерес, зокрема, яка забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків, серед яких є право на освіту.

Так, із запиту позивача вбачається, що запитувана ним інформація відноситься до сфери освіти, стосується, у тому числі, умов вступу до ВНЗ, тобто спрямована на забезпечення права на отримання освіти, передбаченого статтею 53 Конституції України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду попередньої інстанції про те, що запитувана позивачем інформація може вважатись інформацією, що становить суспільний інтерес.

Водночас, окружний адміністративний суд припустився, відмовивши позивачеві у вимозі про стягнення витрат на правову допомогу.

Перш за все, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Тобто, вимога про розподіл судових не є позовною вимогою в розумінні КАС України.

В силу вимог статті 244 КАС України суд повинен вирішити як розподілити між сторонами судові витрати незалежно від того, чи зазначено про це у прохальній частині позовної заяви.

Таким чином, відмова у відшкодуванні судових витрат не впливає на обсяг задоволених позовних вимог, а відтак суд помилково зазначив про те, що позов Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» задоволено частково.

За змістом статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

На момент звернення позивача до суду з позовом статтею 90 КАС України передбачалось, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги від 15.06.2017 року, акт приймання-передачі виконаних робіт по Договору про надання правової допомоги від 15.06.2017 року та платіжне доручення № 66 від 09 листопада 2017 року, згідно якого позивачем сплачено 2 700 грн. за правову допомогу.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт по Договору про надання правової допомоги від 07.11.2017 року фахівцем в галузі права ОСОБА_2 було витрачено таку кількість годин:

- аналіз запиту на інформацію до розпорядника інформації - 30 хв.;

- аналіз запиту на інформацію до ВНЗ підтвердження, що запитана інформація є предметом суспільного інтересу - 30 хв.;

- аналіз запиту на інформацію на предмет того чи не є запитана інформацію інформацією з обмеженим доступом - 30 хв.;

- аналіз відповіді розпорядника інформації - ВНЗ на предмет того, чи порушено ним норми Закону України «Про диспут до публічної інформації» - 30 хв.;

- аналіз відповіді розпорядника інформації - ВНЗ на предмет того, чи порушено ним норми Закону України «Про інформацію»;

- аналіз судової практики судів адміністративної юрисдикції за аналогічними справами та постанов пленуму Вищого адміністративного суду України - 30 хв.;

- складення інших процесуальних документів на вимогу Замовника протягом всього розгляду справи - 30 хв.;

- надання консультації з приводу вищенаведених правових аналізів документів, етапів судового розгляду справи, розрахування судового збору та підготовки відповідної позовної заяви - 30 хв.;

- підготовка позовної заяви для подальшої її подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва - 1 година.

Всього витрачено часу - 5 годин.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (що був чинний на момент подачі позовної заяви) визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VІІI прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено на 2017 рік у розмірі 1600 грн.

Таким чином, розмір компенсації витрат на правову допомогу у 2017 році не повинен перевищувати 640 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

За умовами договору про надання правової допомоги вартість однієї години роботи становить 540 грн., що відповідає граничному розміру компенсації, визначеному ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

На переконання колегії суддів у даній правовій ситуації не можуть бути застосовані положення статті 134 КАС України у редакції від 15.12.2017 р.

За змістом цієї статті відшкодуванню підлягають лише витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката.

Водночас, відповідно до частини 4 статті 3 КАС України закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється лише виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, оскільки Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» не містив прямої заборони на компенсацію витрат пов'язаних з підготовкою процесуальних документів.

Разом з тим, враховуючи, що окружним адміністративним судом правильно вирішено спір по суті, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухваленого у справі рішення та вважає, що зазначені недоліки можуть бути усунуті шляхом його зміни.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміні судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Також, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 400 грн., який було сплачено позивачем згідно квитанції № 162 від 25.04.2018р.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» задовольнити частково.

Змінити перший абзац резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2018 року, виклавши його у наступній редакції: «Позовні вимоги задовольнити повністю».

Змінити третій абзац резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2018 року, виклавши його у наступній редакції: «Стягнути з приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» (, місцезнаходження: 03115, м. Київ, бульв. Академіка Вернадського, 16-В) на користь Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (код ЄДРПРОУ 35416341, місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А) компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 700 (дві тисячі сімсот) грн.».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» (, місцезнаходження: 03115, м. Київ, бульв. Академіка Вернадського, 16-В) на користь Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (код ЄДРПРОУ 35416341, місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривні 00 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 05 червня 2018 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна