Справа № 804/1600/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Справа № 804/1600/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняБурцевій Я.Е.
за участю представників сторін:
від відповідача: Литвин Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови №178/4.3-5/839 від 13.11.2017р та припису №178/4.3-5-152 від 26.10.2017р., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 13.11.2017р. №178/4.3-5/839;

- визнати протиправним та скасувати припис №178/4.3-5-152 від 26.10.2017р., винесений головним державним інспектором відділу додержання законодавства про працю у Нікопольському регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Іващенком І.І.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовою особою відповідача на підставі направлення про проведення інспекційного відвідування №173/4.3-н від 24.10.2017р. було проведено позапланову перевірку позивача за результатами якої складено акт перевірки №178/4.3-5 від 26.10.2017р. та винесено припис №178/4.3-5-152 від 26.10.2017р. з вимогою дотримуватися законодавства про працю, а також, постановою відповідача №178/4.3-5/839 від 13.11.2017р. на позивача накладено штраф у розмірі 3200 грн. на підставі абз. 8 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за порушення вимог ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», а саме: виплату заробітної плати позивачем було здійснено із затримкою (більше 16 днів після виплати авансу). Позивач вважає вказані оспорювані рішення відповідача протиправними, оскільки вищезазначеним направленням було уповноважено посадову особу відповідача на проведення інспекційного відвідування, при цьому, останнім проводилась позапланова перевірка позивача з питань додержання законодавства про працю за результатами якої складено акт позапланової перевірки, який, як вважає позивач, не може бути підставою для притягнення до фінансової відповідальності, передбаченої ч.2 ст.265 КЗпП України, оскільки його форма та зміст не відповідає встановленим законам обов'язковим критеріям, що визначені у Порядку №295. Окрім того, позивач вважає, що позапланова перевірка проведена за відсутності згоди Держпраці України на її проведення в порушення вимог абз.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2017р. (далі - Закон №877), на дату здійснення перевірки та оформлення їх результатів (26.10.2017р.) наказ про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду не зареєстрований та не оприлюднений, а лише носить силу проекту наказу Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017р. №1338, про що свідчать відомості із офіційного веб-сайту Держпраці України, а тому, на думку позивача, у відповідача був відсутній наказ саме на проведення позапланової перевірки, а проведення інспекційного відвідування не передбачає складання акту перевірки та застосування штрафних санкцій на підставі інспекційного відвідування, отже відповідачем грубо порушено вимоги Порядку №295. Позивач зазначає, що висновки посадової особи відповідача про порушення позивачем вимог ч.1 ст.115 КЗпП України і ст.24 Закону України «Про оплату праці», а саме: виплата заробітної плати за січень 2017р. проводилась із затримкою на 1 добу, встановлені в акті перевірки є помилковими, оскільки останнім, установленим законодавством, шістнадцятим календарним днем для виплати заробітної плати за січень 2017р. для позивача був найближчий робочий день відносно загального вихідного дня - неділі 05.02.2017р. - понеділок 06.02.2017р. з урахуванням обчислення строків, встановлених ст.241-1 КЗпП України. Крім того, як зазначає позивач, висновки посадової особи відповідача про безпідставне укладання строкових договорів з працівниками кілька разів, що є порушенням ч.2 ст.23 КЗпП України не відповідають дійсним обставинам, оскільки, в даному випаду, має місце укладення строкових трудових договорів за ініціативою працівників згідно їх заяв, що є самостійною підставою для укладення строкового трудового договору згідно положень ст.23 КЗпП України. Також позивач зазначає, що в порушення вимог п.6 та п.7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013р. вона не була повідомлена про розгляд справи про накладення штрафу та не приймала участі у її розгляді, а тому не мала можливості надати свої пояснення щодо зазначених у акті перевірки порушень, до того ж, на момент розгляду справи про накладення штрафу у відповідача були відсутні відомості щодо належного повідомлення позивача про дату її розгляду. Позивач вважає, що оспорювані рішення складені відповідачем з порушенням Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017р. (далі - Порядок №295) та Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013р., а тому вони є необґрунтованими та неправомірними, прийнятими без врахування всіх обставин, що мали бути з'ясовані під час проведення перевірки. Також, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.12.2017р. по справі №184/1825/17, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за розглядом матеріалів справи, що надійшли від Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, закрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та посилається на рішення Європейского Суду з прав людини.

Позивач в судове засідання 30.05.2018р. не з'явився, проте 17.05.2018р. засобами електронного зв'язку та 23.05.2018р. засобами поштового зв'язку від представника позивача на адресу суду надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с.12-14,27 том 2).

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що у ході проведення інспекційного відвідування позивача у період з 25.10.2017р. по 26.10.2017р. були встановлені порушення позивачем вимог законодавства про працю, а саме: на протязі 2017 року позивачем неодноразово та безпідставно переукладалися строкові трудові договори з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в порушення вимог ч.2 ст.23 КЗпП України; заробітна плата за січень 2017р. була виплачена двічі: аванс - 20.01.2017р., остання виплата заробітної плати - 06.02.2017р., що перевищує проміжок часу між виплатами заробітної плати шістнадцяти календарних днів, за який здійснювалась виплата на 1 добу пізніше в порушення вимог ч.1 ст.115 КЗпП України і ст.24 Закону України «Про оплату праці». На підставі встановлених порушень законодавства про працю посадовою особою відповідача було складено акт перевірки від 26.10.2017р. №178/4.3-5 та припис від 26.10.2017р. №178/4.3-5-152 зі строком виконання до 15.11.2017р. включно, також, на підставі зазначеного акту перевірки 13.11.2017р. уповноваженою особою відповідача було винесено постанову №178/4.3-5/389 про накладення на позивача штрафу в розмірі 3200 грн. Щодо тверджень позивача про невідповідність форми акту перевірки вимогам вимогам законодавства, то представник відповідача зазначає, що на момент проведення перевірки був чинний наказ Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012р., яким затверджено уніфіковану форму акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а наказ Міністерства соціальної політики України №1338 від 18.08.2017р. «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів», яким затверджено, зокрема, уніфіковану форму акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, набув чинності 29.12.2017р. у зв'язку з чим відповідач, застосувавши уніфіковану форму акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування під час складання акту перевірки №178/4.3-5 від 26.10.2017р. керувався чинним законодавством. Щодо тверджень позивача про не повідомлення її про розгляд справи про накладення штрафу представник відповідача зазначає, що 01.11.2017р. рекомендованим листом відповідачем було направлено на адресу позивача повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 31.10.2017р. за вих. №8456-15/04, відповідно до якого позивача повідомлено про розгляд справи на 13.11.2017р. о 15 год. 45 хв., проте, відповідно до витягу відстеження пересилання поштових відправлень вбачається, що даний лист із вказаним повідомлення під час доставки 09.11.2017р. не вручено, що вказує на умисні дії позивача щодо відмови у отриманні листа від відповідача, а тому оскільки відповідачем дотримано п.6 Порядку №509 від 17.07.2013р. щодо належного повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу, а від позивача обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, справа була розглянута за відсутності позивача у відповідності до вимог п.7 Порядку №509 від 17.07.2013р. Додатково на підтвердження належного повідомлення позивача про розгляд справи представником відповідача надано скріншот повідомлення позивача на її електронну адресу 09.11.2017р. о 22:40 годині. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що оспорювані рішення відповідача є законними та обґрунтованими, прийнятими в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи наведене, подане представником позивача клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, строки вирішення спору, встановлені ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача та представника позивача відповідно до вимог ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 30.05.2018р.

У ході судового розгляду справи та із наданих документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець 25.12.2014р. за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ, наявними в матеріалах справи (а.с.16-19 том 1).

12.10.2017р. на адресу Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області надійшов лист від Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 25.09.2017р. №5/500/1-1322/17 щодо розгляду заяви громадянина від 20.09.2017р. щодо порушення позивачем норм трудового законодавства, що підтверджується копією відповідного листа (а.с.144 том 1).

У зв'язку з вказаним зверненням, наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 24.10.2017 №367-І "Про призначення інспекційного відвідування", головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні Іващенко І.І. у період з 25.10.2017 по 26.10.2017 доручено провести інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержання законодавства про працю у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, на підставі якого оформлено направлення №173/4.3-Н від 24.10.2017 на проведення інспекційного відвідування зазначеного суб'єкта господарювання, що підтверджується змістом копій відповідних наказу та направлення (а.с.36,105-106).

Так, у період з 25.10.2017р. по 26.10.2017р. посадовою особою відповідача на підставі наказу та направлення на проведення інспекційного відвідування від 24.10.2017р. було проведено інспекційне відвідування позивача з питань додержання вимог законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів та законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування за результатами якої був складений акт перевірки №178/4.3-5 від 26.10.2017р. за висновками якого виявлені порушення позивачем ч.2 ст.23, ч.1 ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці», а саме: переукладання один або кілька разів строкових договорів з працівниками, укладання їх без підстав та проведення виплати заробітної плати з затримкою (більше 16 днів після виплати авансу), що підтверджується копіями відповідних наказу про призначення інспекційного відвідування, направлення на проведення інспекційного відвідування, журналу реєстрації перевірок та акту перевірки (а.с.24-34,36,48-49,105-106 том 1).

У зв'язку з виявленими порушеннями законодавства про працю посадовою особою відповідача винесено припис №178/4.3-5-152 від 26.10.2017р. про усунення виявлених порушень, яким суб'єкта господарювання зобов'язано забезпечити дотримання вимог ч.2 ст.23 КЗпП, а саме: заключати договори коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами; забезпечити дотримання вимог ч.1 ст.115 КЗпП, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці»: виплачувати заробітну плату не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, при цьому, вказано про необхідність у строк до 15.11.2017р. письмово інформувати про виконання вимог припису, що підтверджується змістом копії вказаного припису (а.с.35 том 1).

13.11.2017р. Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №178/4.3-5/839, відповідно до якої за вказані вище порушення на ФОП ОСОБА_4 накладено штраф у розмірі 3200,00 грн. на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України, що підтверджується копією відповідної постанови (а.с.20-23 том 1).

Також, посадовою особою відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення №129/4.3-5 від 26.10.2017р. про притягнення ФОП ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП, за результатами розгляду якого Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області було прийнято постанову від 11.12.2017р. у справі №184/1825/17 за якою було закрито провадження по даній справі у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, шо підтверджується змістом копії відповідної постанови від 11.12.2017р. у справі №184/1825/17, наявної в матеріалах справи (а.с.50-51,241-242 том 1).

Позивач оспорює припис та постанову відповідача про накладення на неї штрафу посилаючись на те, що проведення позапланової перевірки позивача відбулося з порушенням Порядку №295 та Порядку №509, оскільки вказаними нормативно-правовими актами не передбачено складання акту перевірки за наслідками інспекційного відвідування, наказ на проведення позапланової перевірки щодо позивача у відповідача був відсутній, а отже були відсутні і підстави для складання акту перевірки, також вважає, що не передбачено застосування штрафів по КЗпП України за наслідками інспекційного відвідування, вважає, що жодних порушень ст.ст. 23, 115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» не відбулося, заробітна плата працівникам виплачувалася вчасно, а договори укладалися у відповідності до вимог трудового законодавства та з урахуванням згоди й інтересів працівників.

Заслухавши представника відповідача, який брав участь у судовому розгляді даної справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно до ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Таким чином, аналізуючи вказані вище норми трудового законодавства можна дійти висновку, що інтереси працівника є самостійною підставою для укладення строкового трудового договору.

Так, як свідчать матеріали справи та не спростовано представником відповідача жодними доказами, позивач укладає строкові трудові договори із працівниками ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які протягом 2017 року неодноразово переукладалися саме на підставі поданих працівниками заяв, тобто строкові трудові договори укладалися позивачем саме в інтересах працівників за їх заявами, копії яких наявні в матеріалах справи разом із копіями трудових договорів (а.с. 146-166, 215-222 том 1).

При цьому, зміст заяв працівників свідчить про те, що строкові договори позивач укладала саме в інтересах працівників у зв'язку із сімейними обставинами, що підтверджується копіями відповідних заяв, долучених до матеріалів справи (а.с.215-222 том 1).

Отже із аналізу вищенаведених норм трудового законодавства та встановлених судом обставин у даній справі, суд приходить до висновку, що оскільки укладення строкових договорів із зазначеними працівниками мало місце за їх ініціативою (згідно заяв), тобто в їх інтересах, тому дії позивача як роботодавця відповідали приписам ст.23 КЗпП України, а тому посилання відповідача на порушення позивачем вимог ст.23 КЗпП України у даній частині є протиправними та необґрунтованими і спростовується наданими позивачем доказами.

Також судом враховується і те, що у цій частині виявлених порушень відповідачем був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача, який був предметом судового розгляду та за результатами такого розгляду було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, що підтверджується змістом постанови Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.12.2017р. у справі №184/1825/17, яка набрала законної сили 22.12.2017р. (а.с.50-51, 241-242 том 1).

Згідно до вимог ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За викладених обставин та враховуючи, що предметом спору у цій справі мали місце дії позивача щодо укладення строкових договорів із працівниками позивача, які були і предметом судового розгляду справи про адміністративне правопорушення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за результатами розгляду якої було закрито провадження у вказаній справі через відсутність події і складу правопорушення, вказана постанова суду набрала законної сили, а відповідно, є обов'язковою для адміністративного суду при розгляді даної адміністративної справи згідно до вимог ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, встановлення вказаною вище постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області відсутності події і складу адміністративного правопорушення у частині порушення позивачем ст.23 КЗпП України, яке було виявлено посадовою особою відповідача у ході перевірки 26.10.2017р. свідчить про протиправність прийняття відповідачем оспорюваного припису від 26.10.2017р.

Що стосується порушення позивачем вимог ч.1 ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці», про яке зазначено відповідачем у акті перевірки від 26.10.2017р. та яке стало підставою не лише для складання припису стосовно позивача, а й застосування до позивача штрафу у розмірі 3200 грн. за оспорюваною постановою слід зазначити наступне.

Зі змісту акту перевірки та оспорюваних припису і постанови видно, що позивачем було виплачено аванс працівникам за січень 2017 року - 20.01.2017р. на загальну суму 5715 грн., а заробітна плата за січень 2017 року виплачена 06.02.2017р. у загальній сумі 5313,70 грн., що, на думку посадової особи відповідача, перевищує проміжок часу між виплатами заробітної плати 16 календарних днів за який здійснювалась виплата на 1 добу пізніше, що є порушенням вимог ч.1 ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці», так як ОСОБА_4 проводилась виплата заробітної плати із затримкою (більше шістнадцяти днів після виплати авансу) (а.с.20-35 том 1).

Разом з тим, такі висновки посадової особи відповідача не відповідають нормам трудового законодавства та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У відповідності до положень ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Водночас, ст.241-1 КЗпП України передбачено, що строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями.

Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Також і Міністерством праці та соціальної політики у своєму листі №964/13/84-10 від 22.11.2010р. було надано роз'яснення з питань державного регулювання заробітної плати та умов праці та зазначено, що відповідно до Закону заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Тобто, заробітна плата за першу половину місяця (п'ятнадцять календарних днів) має виплачуватися в період з 16 по 22 число, а за другу - з 1 по 7 число.

Так, як свідчать матеріали справи та підтверджується і представником відповідача, позивачем було виплачено своїм працівникам аванс за січень 2017р. - 20.01.2017р., а, відповідно, заробітна плата за січень 2017р. була виплачена - 06.02.2017р., що підтверджується відповідними копіями відомостей виплати заробітної плати за січень 2017 року (а.с.41-42,119-120,174 том 1).

Отже, враховуючи, що позивачем виплачено заробітну плату (аванс) за першу половину січня 2017р. - 20.01.2017р., то строк виплати заробітної плати за другу половину січня 2017 року повинен обчислюватися з наступного дня після виплати авансу, тобто з 21.01.2017р. та останній шістнадцятий календарний день припадає на 05.02.2017р., який припав на вихідний день - неділю, а тому з урахуванням приписів ст.241-1 КЗпП України виплата позивачем другої половини заробітної плати за січень 2017р. повинна була бути проведена у найближчий робочий день - понеділок 06.02.2017р.

Як свідчать дані розрахункової відомості за січень 2017 року позивачем здійснено виплату другої половини заробітної плати за січень 2017 року своїм працівникам саме 06.02.2017р., тобто у строк визначений ст.ст. 115, 241-1 КЗпП України.

Представником відповідача вказані доводи не були спростовані жодними доказами у спосіб та у порядку визначеним законодавством у відповідності до вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладених обставин та з аналізу норм трудового законодавства і наданих доказів судом не встановлено порушення позивачем вимог ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці», а тому суд приходить до висновку, що оспорювані припис у цій частині щодо усунення порушень та постанова про накладення на позивача штрафу у розмірі 3200 грн. є протиправними та такими, що прийняті без врахування відповідачем вищенаведеного чинного трудового законодавства.

Також із наданих документів судом встановлено, що відповідачем фактично було проведено не інспекційне відвідування позивача (що було передбачено наказом №367-І від 24.10.2017р.), а проведено позапланову перевірку позивача, оскільки за її наслідками складено акт перевірки, що підтверджується змістом самого акту перевірки від 26.10.2017р. (а.с.24-34 том 1).

В той же час, проведення позапланової перевірки позивача не було призначено (такий наказ відсутній), а, відповідно, і складання відповідачем акту перевірки є протиправним та таким, що суперечить, як Закону №877, так і Порядку №295 з урахуванням того, що за наказом №367-І від 24.10.2017р. відносно позивача було призначено лише інспекційне відвідування, а не позапланова перевірка.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, представником відповідача у ході судового розгляду справи не було надано жодних доказів та не наведено обґрунтованих підстав, які б свідчили про правомірність та обґрунтованість прийняття відповідачем оспорюваних припису та постанови з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу норм чинного трудового законодавства України.

Судом не може бути прийнято до уваги та покладено в основу даного судового рішення доводи відповідача про те, що позивач в порушення вимог ст.23 КЗпП України переукладає один або кілька разів строкові трудові договори з працівниками та укладає їх без підстав, передбачених ч.2 ст.23 КЗпП України, оскільки постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11.12.2017р. у справі №184/1825/17 встановлено відповідність дій позивача при укладенні таких договорів приписам ст.23 КЗпП України, дана постанова набрала законної сили 22.12.2017р., згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, та є обов'язковою для адміністративного суду згідно до вимог ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Є безпідставними і доводи відповідача про те, що виплата заробітної плати у позивача за січень 2017р. проводилась з затримкою (більше 16 днів після виплати авансу), оскільки вказане твердження є помилковим, та спростовується наявними в матеріалах справи доказами та нормами ст.241-1 КЗпП України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність порушень з боку позивача трудового законодавства, встановлених в ході інспекційного відвідування, що виключає можливість прийняття відносно позивача оспорюваного припису та застосування до позивача штрафу за оспорюваною постановою згідно абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Разом з тим, судом не приймається до уваги і доводи представника відповідача щодо належного повідомлення позивача про дату та час розгляду справи про накладення на останню штрафу за порушення законодавства про працю згідно до вимог п.6 Порядку №509, оскільки на підтвердження вказаних тверджень жодних належних та допустимих доказів відповідачем не надано, при цьому, наданий представником відповідача скріншот щодо направлення електронного листа позивачеві з повідомленням про розгляд справи про накладення штрафу 09.11.2017р. о 22 год. 40 хв. з електронної адреси, що не є офіційною електронною адресою відповідача не може бути прийнятий судом як належний доказ повідомлення позивача, оскільки із вказаного скріншоту видно, що його надіслано у неробочий час о 22:40 годині (а.с.32 том 2).

Окрім того, слід зазначити, що таке повідомлення позивача не передбачено і нормами Порядку №509, а отже відповідач, вчиняючи такі дії, діяв поза межами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваних припису та постанови згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваних припису та постанови відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування оспорюваних припису та постанови підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати сплачуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача, понесені ним по сплаті судового збору згідно квитанції №0.0.909216328.1 від 05.12.2017р. на суму 640,00 грн., дублікату квитанції №Р24А359707883А29286 від 24.01.2016р. на суму 1600,00 грн., квитанції №0.0.987169877.1 від 15.03.2018р. на суму 226,80 грн. у загальному розмірі 2466,80 грн. (а.с.3,15,65 том 1).

У зв'язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 04.06.2018р. по 09.06.2018р. у відпустці та у відрядженні повне судове рішення складено 11.06.2018р. у відповідності до вимог ст.ст. 241, 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови №178/4.3-5/839 від 13.11.2017р та припису №178/4.3-5-152 від 26.10.2017р. - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу №178/4.3-5/839 від 13.11.2017р та припис №178/4.3-5-152 від 26.10.2017р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (49050, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Казакова, буд. 3, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (53300, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2466,80 грн. (дві тисячі чотириста шістдесят шість гривень 80 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено - 11.06.2018р.

Суддя С.О. Конєва