Справа № 803/867/18
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року ЛуцькСправа № 803/867/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О,

за участю представника позивача Якоцюка А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» до Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», позивач) звернулось з адміністративним позовом до Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (Ратнівський РВ ДВС, відповідач) про визнання протиправними дій щодо безпідставного повернення виконавчих документів стягувачу; скасування постанови про повернення виконавчого документу (виконавчого напису нотаріуса) стягувачу від 25.04.2018 №55664548; скасування постанови про повернення виконавчого документу (виконавчого листа) стягувачу від 25.04.2018 №54376331; зобов'язання вжити заходів щодо реалізації арештованого нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.04.2008 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №365, посвідчений державним нотаріусом Ратнівського районного нотаріального округу Ляленко А.О., відповідно до умов якого в заставу банку передано належний на праві власності ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 78,0 кв. м.

06.04.2009 приватним нотаріусом Ратнівського районного нотаріального округу Ляленко А.О. вчинено виконавчий напис №329, згідно якого звернуто стягнення на предмет іпотеки та за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна.

Так, 29.01.2018 начальником відділу Ратнівського РВ ДВС відкрито виконавче провадження №55664548 про звернення стягнення на житловий будинок, належний ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу.

Крім того, позивач зазначає, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 24.05.2013 ухвалено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в сумі 354 950,03 грн., на виконання якого 26.07.2017 відкрито виконавче провадження №54376331.

В ході виконавчого провадження начальником Ратнівського РВ ДВС проведено опис і арешт майна боржника: житлового будинку загальною площею 78,0 кв. м з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку на якій вони розміщені за адресою АДРЕСА_1. Крім того, 14.11.2017 державним виконавцем було направлено заяву на адресу служби у справах дітей Ратнівської районної державної адміністрації з метою надання дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право користування яким має неповнолітня дитина, однак розпорядженням Ратнівської РДА від 07.12.2017 №335 у наданні такого дозволу відмовлено.

Також 29.01.2018 начальником Ратнівського РВ ДВС винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень ВП №54376331 та ВП №55664548 у зведене виконавче провадження ВП №55666385.

Однак, у зв'язку з забороною щодо звернення стягнення на майно, яким користується неповнолітня дитина, постановами начальника Ратнівського РВ ДВС від 25.04.2018 ВП №54376331 та ВП №55664548 виконавчий лист №166/528/13-ц від 21.06.2013 та виконавчий напис нотаріуса №329 від 06.04.2009 повернуто стягувачу.

Позивач вважає, що постанови державного виконавця про повернення виконавчих документів стягувачу є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не здійснення відповідачем заходів, спрямованих на реалізацію іпотечного нерухомого майна (житлового будинку), посилаючись на висновок (відмову) органу опіки та піклування щодо недоцільності реалізації будинку не базується на правовому обґрунтуванні. Крім цього, не вчинення відповідачем заходів примусового виконання щодо реалізації зазначеного житлового будинку з метою виконання виконавчого напису, передбачає собою реальне не виконання виконавчого документу. Зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов'язку державного виконавця на отримання дозволу органу опіки та піклування на здійснення відчуження нерухомого майна боржника, право користування яким мають неповнолітні діти та примусова реалізація такого майна не ставиться в залежність від отримання чи не отримання такого дозволу. Крім того, звертає увагу, що у справах, де реалізація арештованого майна здійснюється з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, така згода органу опіки та піклування не вимагається. З урахуванням вищезазначеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 04.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 14:40 11.06.2018. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами Розділу 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України. Також залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 (АДРЕСА_1).

У поданому відзиві на позовну заяву від 05.06.2018 №4455/03-17-27 відповідач заперечив позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» з тих підстав, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Оскільки, розпорядженням Ратнівської РДА від 07.12.2017 №335 було відмовлено у наданні дозволу на вчинення правочину Ратнівським РВ ДВС щодо нерухомого майна боржника - житлового будинку загальною площею 78,0 кв. м з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку на якій вони розміщені за адресою АДРЕСА_1, право користування яким має неповнолітня дитина, а іншого майна не виявлено, то дії виконавця по поверненню виконавчих документів стягувачу є правомірними. Звертає увагу суду на те, що при прийнятті оскаржуваних постанов про повернення виконавчих документів стягувачеві керувався Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з примусового виконання рішень. Зазначає, що ним вживалися усі заходи для виконання виконавчого напису нотаріуса та виконавчого листа Ратнівського районного суду Волинської області щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, місце та дату судового розгляду справи. При цьому, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 04.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №3598, відповідно до умов якого ВАТ «Державний ощадний банк» зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 133 000,00 грн.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_2 04.04.2008 укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Ратнівського районного нотаріального округу Ляленко А.О., зареєстровано в реєстрі № 365, відповідно до якого ОСОБА_2 передано в іпотеку ВАТ «Державний ощадний банк» нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 78,0 кв. м, житловою - 46,5 кв. м з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку на якій вони розміщені за адресою АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_2 (а. с. 8-13).

06.04.2009 приватним нотаріусом Ратнівського районного нотаріального округу Ляленко А.О. видано виконавчий напис за реєстровим №329, яким звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 78,0 кв. м, житловою - 46,5 кв. м з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку на якій вони розміщені за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_2, який направлено на примусове виконання до Ратнівським РВ ДВС.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2018 начальником відділу Ратнівського РВ ДВС відкрито виконавче провадження №55664548 про звернення стягнення на житловий будинок, належний ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» (а. с. 14).

Крім того, як встановлено судом, рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 24.05.2013 ухвалено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №3895 від 04.04.2008 в сумі 354 950,03 грн., на виконання якого 26.07.2017 начальником відділу Ратнівського РВ ДВС відкрито виконавче провадження №54376331 (а. с. 15).

У відповідності до присів статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем 14.11.2017 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на житловий будинок А-1 загальною площею 78,0 кв. м з господарськими будівлями та спорудами: хлів Б-1 та вбиральня В, реєстраційний/кадастровий номер 12125266, місцезнаходження: АДРЕСА_1, а також на земельну ділянку площею 0,1549 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний/кадастровий номер :01:004:0005, місцезнаходження: АДРЕСА_1 (а. с. 66).

Оскільки на виконанні в Ратнівському РВ ДВС знаходилось два виконавчі документи щодо стягнення з ОСОБА_2 коштів згідно кредитного договору №3895 від 04.04.2008, начальником Ратнівського РВ ДВС 29.01.2018 винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень ВП №54376331 та ВП №55664548 у зведене виконавче провадження ВП №55666385 (а. с. 16).

Листом від 22.09.2017 №305/08-11 Здомишесьська сільська рада повідомила відповідача, що в житловому будинку, який належить ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, згідно записів господарської книги №4, аркуш 6, зареєстрованими є такі особи: ОСОБА_2, 1968 року народження; ОСОБА_4, 1969 року народження; ОСОБА_5, 1988 року народження; ОСОБА_5, 1991 року народження та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 57).

У відповідності до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі - Інструкція №512/5), на підставі листа Здомишесьської сільської ради від 22.09.2017 №305/08-11 начальник відділу Ратнівського РВ ДВС звернувся до служби у справах дітей Ратнівської РДА із заявою щодо надання попереднього дозволу на реалізацію арештованого нерухомого майна (а. с. 70)

Згідно розпорядження Ратнівської РДА №335 від 07.12.2017 «Про відмову у наданні дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитина», у наданні дозволу на вчинення примусової реалізації нерухомого майна було відмовлено, оскільки надання вищезазначеного дозволу призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав та порушення охоронюваних законом інтересів дитини (а. с. 78).

У зв'язку із відмовою у наданні дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитина, на підставі пункту дев'ятого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем 25.04.2018 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №55664548 та постанову про повернення виконавчого документа ВП № 54376331, в яких також зазначено, що іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення не виявлено (а. с.18, 20).

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пунктів першого, третього частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та виконавчих написів нотаріусів.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною першою статті Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, згідно з пунктом першим розділу другого Інструкції №512/5 державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов'язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення своєчасного і повного виконання рішення.

Виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника здійснюються у порядку, встановленому розділом VII Закону (пункт перший розділу VIII Інструкції №512/5).

Відповідно до положень статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Пунктом шостим частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у процесі виконавчого провадження державний виконавець наділений правом накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За приписами частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.

Після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову (пункт 10 Розділу VIII Інструкції).

Згідно пункту 28 глави VIII Інструкції №512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні.

Як встановлено судом, при примусовому виконанні виконавчих документів - виконавчого напису нотаріуса №329 від 06.04.2009 та виконавчого листа Ратнівського районного суду Волинської області від 21.06.2013 №166/528/13-ц, з метою виявлення нерухомого майна, на яке необхідно звернути стягнення, а також з метою перевірки права власності або користування неповнолітніх осіб на таке нерухоме майно, відповідачем до Служби у справах дітей Ратнівської РДА подано заяву від 14.11.2017 №6831/03-17.27 про надання попереднього дозволу на реалізацію арештованого нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, за результатами розгляду якої розпорядженням Ратнівської РДА від 07.12.2017 №335 відмовлено Ратнівському РВ ДВС на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право користування яким має неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 78).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №55664548 та ВП № 54376331 винесені відповідачем на підставі пункту дев'ятого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням розпорядження Ратнівської РДА від 07.12.2017 №335 про відмову в наданні дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право користування яким має неповнолітня дитина. Крім того, відповідачем зазначено, що іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, не виявлено.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 177 Сімейного кодексу України, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

На виконання частини 10 статті 177 Сімейного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 затверджений Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини.

Так, пунктом 67 вказаного Порядку передбачено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 №44/25, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства».

Відповідно до статті 18 вказаного Закону, держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, суд звертає увагу на факт відсутності підстав для виселення осіб, які проживають у житловому будинку, а саме: неповнолітніх дітей.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та інтересів дітей.

За приписами пункту дев'ятого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Крім того, у відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні своїх повноважень керується не тільки своїм спеціальним законом, а й іншими законодавчими актами, що стосуються даних правовідносин, до яких відносяться і норми, що захищають права дитини.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем під час виконання виконавчого напису нотаріуса та виконавчого листа Ратнівського районного суду Волинської області вжиті усі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання, а при винесенні оскаржуваних постанов про повернення виконавчих документів ВП №55664548 та ВП № 54376331 стягувачу відповідач діяв у порядку та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з примусового виконання рішень, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» до Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.М. Димарчук