Справа № 808/4178/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2018 рокусправа № 808/4178/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Семененко Я.В.

судді: Бишевська Н.А. Добродняк І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року (суддя Лазаренко М.С., дата складення повного тексту 28.02.2018р.) у справі №808/4178/17 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Український Рітейл» про стягнення штрафних санкцій, -

в с т а н о в и В :

Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ТОВ «Український Рітейл» штраф у розмірі двадцяти трьох мінімальних заробітних плат у сумі 73600,00 грн., за виробництво, зберігання харчових продуктів на потужності, незареєстрованої відповідно до вимог Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що фрешмаркетом Брусничка, який проводить свою діяльність з обігу харчових продуктів за адресою: вул.Грушевського, 4, м. Полтава, не проведена обов'язкова державна реєстрація таких потужностей відповідно до вимог Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів, чим порушені вимоги пунктів 1, 3 статті 25 зазначеного Закону. Розмір штрафу за виробництво, зберігання харчових продуктів на потужностях, які незареєстровані відповідно до вимог цього Закону у розмірі двадцяти трьох мінімальних заробітних плат складає 73600,00 грн. З цих підстав просив позов задовольнити.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено. За наслідками розгляду справи судом зроблені наступні висновки.

З посилання на положення Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів (в редакції Закону N 1602-VII, 22.07.2014, який набрав чинності з 20.09.2015р.), положення Порядку проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб'єктам, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.02.2016 №39, суд вказав на те, що діючим законодавством не визначено порядок дій операторів ринку щодо реєстрації (перереєстрації) торгових обєктів відповідно до Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів, які почали своє функціонування до введення в дію Порядку №39. Оскільки, відповідач здійснював свою діяльність до набрання чинності як Законом N 1602-VII так і Порядком №39, то застосування до нього штрафних санкцій за не

реєстрацію потужностей є неправомірним. Крім цього, суд вказав на те, що у відповідності до ч.1 ст.25 Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів державній реєстрації підлягають потужності з виробництва та/або обігу харчових продуктів, на які не вимагається отримання експлуатаційного дозволу. Оскільки відповідачу було видано (Висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, то не існувало необхідності здійснювати державну реєстрацію потужностей за законодавством, яке набуло чинності після початку роботи магазину.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Держпродспоживслужби в Полтавській області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на наступне. Так, позивач вказує на те, що Закон України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів визначає обовязкову державну реєстрацію потужностей з виробництва та/або обігу харчових продуктів. Таким чином, з часу набрання чинності вказаним Законом позивач був зобовязаний вчинити дії щодо реєстрації магазину з продажу харчових продуктів. Такий обовязок визначено і п.1.5 Порядку №39 в якому зазначено, що оператор ринку, який станом на дату набрання чинності Законом використовує потужність, на яку не отримано експлуатаційного дозволу, зобовязаний подати заяву про державну реєстрацію такої потужності до територіального органу компетентного органу. Позивач зазначає, що на час здійснення заходу державного контролю було встановлено не виконання відповідачем такого обовязку, що відповідно до ст..64 Закону є підставою для застосування до підприємства штрафних санкцій. Крім цього, позивач вказує на необґрунтованість посилань суду першої інстанції на наявність у підприємства Висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи щодо можливості використання обєкту торгівлі, оскільки вказаний висновок не має відношення до суті спірних правовідносин. Не погоджується позивач і з висновками суду першої інстанції щодо не встановлення порядку дій операторів ринку, які розпочали свою діяльність до набрання чинності Законом та Порядком №39. З цього приводу позиція позивача полягає у тому, що з часу набрання чинності нової редакції Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів (з 20.09.2015р.) у відповідача виник обовязок щодо здійснення державної реєстрації потужностей, але на час проведення перевірки (13-14.12.2017р.) такий обовязок відповідачем виконано не було.

У відзиві на апеляційні скарги відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обгрунтованість.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію, яка викладена у відзиві та яка, на думку відповідача, вказує на неправомірність застосування до підприємства штрафних санкцій.

Представник позивача у судове засідання не зявився, подавши клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість прибуття у судове засідання повноважного представника. Клопотання обґрунтоване тим, що один із представників позивача приймає участь в іншому судовому засіданні, а саме у Полтавському окружному суді, а інших представник не може прийняти участь у судовому засіданні у звязку із хворобою. Заслухавши думку представника відповідача, з приводу поданого клопотання, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Наведені представником позивача обставини, які на його думку свідчать про поважність причин неприбуття у судове засідання, суд апеляційної інстанції такими визнати не може, оскільки надання пріоритетності тим чи іншим судовим засіданням є правом сторони, але таке право не повинно перешкоджати розгляду справи у призначений час та реалізації своїх процесуальних прав іншими учасниками справи. Частиною 2 статті 313 КАС України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Таким чином, оскільки позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а його явка не була визнана судом обовязковою, то у суду наявні правові підстави для розгляду справи за відсутності позивача. Клопотання позивача про проведення судових засідань у режимі відеконференції було предметом розгляду судом, про що постановлено ухвалу від 07.05.2018р.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що на підставі наказу №801 від 05 грудня 2017 року, з 13 грудня 2017 року до 14 грудня 2017 року комісією у складі: ОСОБА_1 головний спеціаліст відділу безпечності харчових продуктів Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області, ОСОБА_2 головний спеціаліст відділу безпечності харчових продуктів Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області, було проведено планову перевірку потужності ТОВ Український рітейл - фрешмаркету Брусничка.

В ході перевірки встановлено, що фрешмаркетом Брусничка, який веде свою діяльність з обігу харчових продуктів за адресою: вул. Грушевського, 4, м. Полтава, не проведена обов'язкова державна реєстрація таких потужностей відповідно до вимог Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів, чим порушені вимоги пункту 1, 3 статті 25 зазначеного Закону.

Викладені вище обставини відображені в акті складеному за результатами проведення планового заходу державного контролю стосовно додержання операторами ринку гігієнічних вимог щодо поводження з харчовими продуктами №16 від 13-14.12.2017.

Позивачем 14 грудня 2017 року був складений протокол про правопорушення у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Примірник протоколу відповідач отримав 14 грудня 2017 року, що підтверджується підписом уповноваженої особи відповідача - керуючої магазином ОСОБА_3

Згідно пп.2 ч.1 ст. 64 Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів оператори ринку в разі порушення вимог законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів несуть відповідальність в межах діяльності, яку вони здійснюють за виробництво, зберігання харчових продуктів на потужностях, які незареєстровані відповідно до вимог цього Закону, - тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб - у розмірі від двадцяти трьох до тридцяти мінімальних заробітних плат.

З 01 січня 2017 року розмір мінімальної заробітної плати становить 3200 гривень 00 копійок, що вказано у ст.8 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік.

Таким чином, розмір штрафу за виробництво, зберігання харчових продуктів на потужностях, які незареєстровані відповідно до вимог цього Закону у розмірі двадцяти трьох мінімальних заробітних плат складає 73600,00 грн.

Враховуючи зазначене, позивач просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 73600,00 грн. за виробництво, зберігання харчових продуктів на потужності, незареєстрованої відповідно до вимог Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів (в редакції Закону N 1602-VII, 22.07.2014, який набрав чинності з 20.09.2015р.) оператори ринку, які провадять діяльність, що не вимагає отримання експлуатаційного дозволу, зобов'язані зареєструвати потужності, які використовуються на будь-якій стадії виробництва та/або обігу харчових продуктів.

Відповідач, у розумінні вказаного Закону, є оператором ринку, який здійснює діяльність з обігу харчових продуктів, у звязку з чим, із зміною в чинному законодавстві, має обовязок зареєструвати потужності, які використовує під час такої діяльності.

При цьому, посилання відповідача на те, що до набрання чинності вказаним Законом ним отримано Експлуатаційний дозвіл, що виключає його обовязок по реєстрації потужностей, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки такого Експлуатаційного дозволу відповідачем суду надано не було, а Висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи (а.с.56) не є Експлуатаційним дозволом, форма якого була затверджена постановою КМУ №712 від 12.05.2007р.

В той же час, досліджуючи аргументи позивача, суд апеляційної інстанції не погоджується з його позицією про те, що відповідач був зобовязаний зареєструвати потужності починаючи з 21.09.2015р. з огляду на нову редакція Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів, яка набула чинності з 20.09.2015р.

Так, дійсно, нова редакція Закону, яка передбачала обовязок операторів ринку зареєструвати потужності, які використовуються на будь-якій стадії виробництва та/або обігу харчових продуктів, набула чинності 20.09.2015р.

В той же час, Законом не була визначена процедура здійснення державної реєстрації таких потужностей.

Така процедура була визначена Порядком проведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб'єктам, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10.02.2016 №39 та зареєстрованого Мінюстом 12.03.2016р. за №382/28512.

Вказаний Порядок набрав чинності з 08.04.2016р.

Таким чином, з дати набуття чинності нової редакції Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів (з 20.09.2015р.) та до дати набрання чинності Порядком №39 (з 08.04.2016р.) не існувало процедури здійснення державної реєстрації потужностей, які використовуються на будь-якій стадії виробництва та/або обігу харчових продуктів.

Отже, посилання позивача на те, що обовязок по реєстрації потужностей відповідач був зобовязаний виконати починаючи з 21.09.2015р. є безпідставними.

Щодо обовязку відповідача зареєструвати потужності у звязку з набранням чинності Порядком №39, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.25 Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів для внесення потужностей, які підлягають державній реєстрації, до реєстру потужностей операторів ринку (державний реєстр потужностей) оператори ринку подають заяву встановленої форми компетентному органу за місцем знаходженням потужностей не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку роботи потужностей. У заяві зазначаються: найменування оператора ринку, адреса потужностей, телефон, електронна адреса та вид діяльності, що планується здійснювати на цих потужностях, керівництво та його контактні дані. Заява засвідчується підписом оператора ринку або уповноваженої ним особи і може подаватися в електронному або паперовому вигляді та реєструється в день її надходження.

Отже, вказаною нормою права визначено, що заява операторами ринку про реєстрацію потужностей подається не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку роботи потужностей.

Аналогічне передбачено і п.2.5 Порядку №39.

Тобто, за вимогами зазначених норм права реєстрація потужностей мала бути здійснена до початку їх роботи.

В той же час, зміни, які були внесені до законодавства, не визначали порядок дій та строків щодо реєстрації потужностей, які використовувалися операторами ринку до набрання чинності такими змінами.

Так, хоча п.1.5 Порядку №39 і було передбачено те, що оператор ринку, який станом на дату набрання чинності Законом використовує потужність, на яку не отримано експлуатаційного дозволу, зобов'язаний подати заяву про державну реєстрацію такої потужності до територіального органу компетентного органу, але вказаний Порядок не визначав у який строк така заява повинна була б подана оператором ринку.

Таким чином, з аналізу положень Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів та Порядку №39, вбачається, що ані законодавцем ані органом виконавчої влади не було вирішено питання щодо порядку та строку реєстрації потужностей, які використовувалися оператором ринку до набрання чинності вказаним Законом та Порядком №39.

Отже, вказана прогалина у законодавстві не дозволяє стверджувати про те, що відповідачем порушено вимоги законодавства щодо реєстрації потужностей, які використовуються на будь-якій стадії виробництва та/або обігу харчових продуктів.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідачем 30.11.2017р. було подано до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області заяву про державну реєстрацію потужностей і вказаний факт не заперечувався позивачем.

Тобто, на час проведення перевірки, за наслідками якої позивачем заявлено позов у цій справі, компетентним органом вже була зареєстрована заява відповідача про реєстрацію потужностей. При цьому, відповідно до даних Державного реєстру операторів ринку, потужності відповідача були зареєстровані 19.12.2017р.

Таким чином, враховуючи те, що чинним законодавством не визначено поряду та строків державної реєстрації потужностей, які використовувалися операторами ринку до набрання чинності змін у зазначеному вище законодавстві, а також приймаючи до увагу те, що на час проведення перевірки відповідачем вже була подана заява про реєстрацію таких потужностей і про вказаний факт був обізнаний позивач, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій, які передбачені ст. 64 Закону України Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року у справі №808/4178/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину постанови проголошено 12.06.2018р.

Повний текст постанови складено 13.06.2018р.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк