Справа № 264/2873/18
Суддя: Матвєєва Ю. О.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/2873/18
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області в особі судді Матвєєвої Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальону УПП в Донецькій області Власова Олександра Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказав, що 25 травня 2018 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 3.2 ПДР України, а саме, що він не забезпечив проїзд без перешкод працівникам поліції з увімкненим проблисковим синьо-червоним маяком та спеціальним звуковим сигналом, відповідальність за що передбачена ч. 3 ст. 122 КпАП України, що потягло застосування стосовно адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Просив суд скасувати постанову, визнавши її протиправною.

Позивач в судове засідання не з*явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи в його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з*явився, надіслав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив про законність дій інспектора патрульної поліції. Крім відзиву в якості доказу також надав відеозапис скоєного правопорушення.

Оскільки обидві сторони у справі надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, та в судове засідання не з`явилися особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст. 194, ч.9 ст. 205 КАС України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 25 травня 2018 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 071027 поліцейським роти № 3 батальйону УПП в Донецькій області ДПП Власовим О.М. було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що він 25 травня 2018 року о 13.22 год., керуючи автомобілем «Форд Фокус» державний номерний знак НОМЕР_1 по пр. Миру в м.Маріуполі при наближенні транспортного засобу у попутному напрямку з увімкненими проблисковим маяком синього та червоно кольору та спеціальним звуковим сигналом, не зупинився біля правого краю проїзної частини, щоб надати дорогу і забезпечити безпечний проїзд автомобілю патрульної поліції, чим порушив п. 3.2 ПДР України, що тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 3 ст. 122 КУпАП, за скоєння якого накладено штраф в сумі 510 грн.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єкт та об`єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КпАП України, що на думку особи, яка ухвалювала постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, полягало у незабезпеченні проїзду без перешкод працівниками поліції з увімкненим проблисковим синьо-червоним маяком та спеціальним звуковим сигналом.

При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначених у оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень у виді порушень зазначених Правил Дорожнього Руху України.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Відповідачем надано оптичний диск, з відеозапису якого видно, що позивач дійсно рухався в зазначений час на автомобілі «Форд Фокус» державний номерний знак НОМЕР_1 по пр. Миру в м.Маріуполі в напрямку перехрестя з проспектом Металургів. Автомобіль позивача перебував в лівому ряді, позаду якого був вантажний автомобіль «ГАЗель», позаду якого, в свою чергу, знаходився автомобіль патрульної поліції з увімкненим проблисковим синьо-червоним маяком. Розміри вантажного автомобіля «ГАЗель» не дозволяли позивачеві, як водію, побачити патрульний автомобіль. Після того, як автомобіль «ГАЗель» прийняв праворуч та зайняв правий ряд, знову позивач не мав змоги надати дорогу автомобілю патрульної поліції у зв`язку з зупинкою автомобіля «ГАЗель» паралельно автомобіля позивача. Тільки після того, як транспортні засоби попереду позивача почали рух на зелений сигнал світлофора, позивач виконав вимоги ПДР України та звільнив полосу для руху автомобіля патрульної поліції.

Таким чином, аналізуючи дані обставини, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КпАП України, за наслідками порушення вимог п. 3.2. ПДР України.

Відповідно до ст.. 276 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Між тим, з відеозапису вбачається, що розгляд правопорушення відбувається вже на проспекті Металургів м. Маріуполя, тобто не на місці його вчинення проспект Миру м. Маріуполя.

Отже, до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлено не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. ст. 2, 139, 243-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальону УПП в Донецькій області Власова Олександра Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову серії ВР № 071027 від 25 травня 2018 року, винесену поліцейським роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Власовим Олександром Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КпАП України визнати незаконною та скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.122 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Ю. О. Матвєєва