Справа № 343/761/18
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження
"06" червня 2018 р. №343/761/18
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Гундяк В.Д., розглянувши матеріали адміністративного позову відділу державного архітектурно-будівельного контролю Долинської міської ради до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого обєкта,-
В С Т А Н О В И В:
02.05.2018 року відділ державного архітектурно-будівельного контролю Долинської міської ради звернувся до Долинського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого обєкта.
Ухвалою Долинського районного суду від 05.05.2018 року матеріали адміністративної справи №343/761/18 за позовом відділу державного архітектурно-будівельного контролю Долинської міської ради до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого обєкта передано Івано-Франківському окружному адміністративного суду для вирішення питання щодо відкриття провадження.
Згідно автоматичного розподілу справ між суддями від 24.05.2018 року дану адміністративну справу призначено для розгляду судді Гундяку В.Д.
Приписами пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, в ході позапланової перевірки на підставі звернення відділу інспекції Долинської міської ради від 25.04.2017 року, відділом державного архітектурного-будівельного контролю Долинської міської ради встановлено, що по вул. Привокзальна 12 в м. Долина громадянином ОСОБА_1 проведено реконструкцію насосної станції з будівництвом допоміжних приміщень самочинно, без декларації про початок виконання будівельних робіт, на земельній ділянці, що не була відведена в установлено порядку. Внаслідок порушення п.2 ч.1 ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", постановою від 11.05.2017 №7/2017Ф/12/532 громадянина ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності шляхом накладення штрафу, передбаченого ч.8 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Предметом спору в адміністративній справі є знесення вказаної самочинно реконструйованої будівлі насосної станції.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за ознаками, наведеними в частині першій статті 19 Кодексу, зокрема, на спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право на звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом (пункт 5 частини 1 статті 19 Кодексу).
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії субєктів владних повноважень.
Публічно-правовий спір має свою особливість субєктного складу участь субєкта владних повноважень є обовязковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю субєкта владних повноважень.
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Таким чином, аналіз статті 19 Цивільного процесуального кодексу України та статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення субєктного складу спірних правовідносин (участь у них субєкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.
Згідно з частиною четвертою статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право на звернення до суду надано субєкту владних повноважень.
Контекстний аналіз і конструкція указаних норм процесуального закону ( 19 та 46 Кодексу адміністративного судочинства України) із огляду на завдання адміністративного судочинства (стаття 2 Кодексу) свідчить про те, що поширення юрисдикції адміністративних судів на спори за зверненням субєкта владних повноважень, коли відповідачем за адміністративним позовом виступає інша особа, а не субєкт владних повноважень, є винятком із загальних правил і засад адміністративного судочинства. Під юрисдикцію адміністративних судів такі спори згідно з пунктом 5 частини 1 статті 19 Кодексу підпадають в тому разі, якщо в Конституції чи законах України зазначено про розгляд певного спору за адміністративним позовом субєкта владних повноважень в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.
У даному випадку відділ державного архітектурно-будівельного контролю Долинської міської ради звернувся до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 із тих підстав, що відповідачем в порушення приписів законодавства, що регулює містобудівну діяльність, проведено реконструкцію насосної станції з будівництвом допоміжних приміщень.
Матеріально-правовою вимогою позивач визначив приведення обєкту нерухомості в стан, який існував до здійснення прибудови.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України). При цьому відділ державного архітектурно-будівельного контролю Долинської міської ради визначив правовими підставами звернення до суду з позовом Закони України Про регулювання містобудівної діяльності та Про архітектурну діяльність, які не містять норм про розгляд адміністративним судом, в порядку адміністративного судочинства спорів за зверненням субєкта владних повноважень до фізичних осіб про знесення самочинного будівництва.
Таким чином, спір, за вирішенням якого до суду звернувся позивач, не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.
Зокрема, згідно із частиною першою статті 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності у разі виявлення факту самочинного будівництва обєкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого обєкта та компенсацію витрат, повязаних з таким знесенням.
Разом з цим у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що містяться в частині першій статті 376 Цивільного кодексу України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий обєкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
За змістом статті 177 Цивільного кодексу України вбачається, що обєкти самочинного будівництва належать до обєктів цивільних прав.
З урахуванням норм частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом відділу державного архітектурно-будівельного контролю Долинської міської ради про знесення самочинно проведеної реконструкції насосної станції підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а повязаний з вирішенням питання щодо речового права. За таких обставин вирішення цього спору не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.
Даний спір стосується речового права ОСОБА_1, правомірності здійснення ним правомочностей власника приміщення та виник у звязку із запереченням позивачем права відповідача на проведення змін у господарській будівлі. Отже спір виник із цивільних правовідносин і справа за правилами статті 19 Цивільного процесуального кодексу України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Такий правовий висновок визначений у постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України за №21-1959а16 від 15.11.2016 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за №804/6104/14 від 30.01.2018 року.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 2, 19, 170, 171, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
відмовити відділу державного архітектурно-будівельного контролю Долинської міської ради у відкритті провадження в адміністративній справі з позовом до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованого обєкта.
Копію цієї ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.
Роз'яснити відділу державного архітектурно-будівельного контролю Долинської міської ради, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Одночасно розяснити заявнику, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду, згідно територіальної підсудності, яка визначена главою 2 § 3 Цивільно процесуального кодексу України.
Згідно ст. 256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2