Справа № 800/451/16
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

6 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 800/451/16

Провадження № 11-522заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,

розглянувши апеляційну скаргу Громадської організації «Союз матерів «Захист» (далі - ГО «Союз матерів «Захист») на постанову Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2017 року в адміністративній справі за позовом ГО «Союз матерів «Захист» до Президента України, Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Громадська організація «Правда», про визнання бездіяльності Президента України протиправною та зобов'язання Президента України та Верховної Ради України вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ГО «Союз матерів «Захист» звернулася до суду з адміністративним позовом про:

- визнання протиправною бездіяльності Президента України щодо незастосування (неорганізації) у передбачений законом спосіб оборони України шляхом прийняття передбаченого частиною першою статті 4 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-XII) рішення про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та подання цього рішення (указу) ВерховнійРаді України на затвердження;

- визнання протиправною бездіяльності Президента України щодо незастосування (неорганізації) у передбачений законом спосіб оборони України шляхом прийняття передбаченого частиною першою статті 4 Закону № 1932-XII рішення про застосування (використання) Збройних Сил України (далі - ЗСУ), інших військових формувань, утворених відповідно до законів України та подання цього рішення (указу) Верховній Раді України на схвалення;

- визнання протиправною бездіяльності Президента України щодо незастосування (неорганізації) у передбачений законом спосіб оборони України шляхом внесення до Верховної Ради України передбаченого частиною першою статті 4 Закону № 1932-XII подання про оголошення стану війни;

- зобов'язання Президента України застосувати (організувати) у передбачений законом спосіб оборону України та невідкладно прийняти передбачене частиною першою статті 4 Закону № 1932-XII рішення про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях і подати це рішення (указ) Верховній Раді України на затвердження;

- зобов'язання Президента України застосувати (організувати) у передбачений законом спосіб оборону України та невідкладно прийняти передбачене частиною першою статті 4 Закону № 1932-XII рішення про застосування (використання) ЗСУ, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, і подати це рішення (указ) Верховній Раді України на схвалення;

- зобов'язання Президента України застосувати (організувати) у передбачений законом спосіб оборону України та невідкладно внести до Верховної Ради України передбачене частиною першою статті 4 Закону № 1932-XII подання про оголошення стану війни;

- зобов'язання Верховної Ради України у встановлений Конституцією України дводенний строк з моменту звернення Президента України розглянути питання про затвердження указу про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та невідкладно після звернення Президента України розглянути питання про оголошення за поданням Президента України стану війни, схвалення рішення Президента України про використання ЗСУ та інших військових формувань.

Вищий адміністративний суд України постановою від 23 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовив.

17 листопада 2017 року представник позивача - Швець О.Г. звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд з підстави, установленої чинним на той час пунктом 4 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), постанови Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2017 року, прийнятої в порядку статті 171-1 КАС (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Після передачі зазначеної заяви на підставі підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень КАС (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду цей суд ухвалою від 15 січня 2018 року заяву залишив без руху, а ухвалою від 28 лютого 2018 року - повернув заявнику у зв'язку з неусуненням недоліків заяви.

11 січня 2018 року позивач звернувся до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, у якій зазначив, що суд щодо однієї із позовних вимог рішення не ухвалив, а саме щодо зобов'язання Президента України застосувати (організувати) у передбачений законом спосіб оборону України та невідкладно підготувати передбачений частиною другою статті 5 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» проект Закону України про затвердження указу про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно подати цей проект закону разом із указом про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях до Верховної Ради України.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 30 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року, відмовив у задоволенні заяви ГО «Союз матерів «Захист» про ухвалення додаткового рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вказав на те, що 23 жовтня 2017 року Вищий адміністративний суд України розглянув усі позовні вимоги ГО «Союз матерів «Захист»», заявлені у позові, зокрема уточнені, дослідив докази, вислухав пояснення сторін у справі та у своєму рішенні мотивував підстави відмови у задоволенні позову в цілому з посиланням на норми матеріального права.

4 травня 2018 року представник позивача ГО «Союз матерів «Захист» - Швець О.Г. подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу на постанову Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2017 рокув частині відмови у визнанні протиправною бездіяльності Президента України Порошенка П.О. та зобов'язання його вчинити дії щодо застосування (організації) у передбачений законом спосіб оборони України шляхом прийняття передбаченого частиною першою статті 4 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України»рішення про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та подання цього рішення (указу) ВерховнійРаді України на затвердження у порядку, визначеному статтею 5 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану».

Апеляційна скарга містила клопотання про поновлення десятиденного строку для її подання, а саме про обчислення цього строку з 24 квітня 2018 року - дня прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови про залишення без змін ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ухвалою від 30 січня 2018 року, про відмову в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення процесуального строку скаржник зазначав, що строк пропущений не з його вини, а з вини Вищого адміністративного суду України, який, як вважав позивач, постановою від 23 жовтня 2017 року вирішив не всі позовні вимоги.

Таким чином, на думку позивача, лише 24 квітня 2018 року було належним чином встановлено факт, що у постанові від 23 жовтня 2018 року Вищий адміністративний суд України ухвалив рішення щодо всіх заявлених ним позовних вимог з урахуванням їх уточнень від 23 жовтня 2017 року, а отже, саме з 24 квітня 2018 року у позивача виникла можливість та фактичне право на оскарження постанови суду першої інстанції від 23 жовтня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання Президента України застосувати (організувати) у передбачений законом спосіб оборону України та невідкладно підготувати передбачений частиною другою статті 5 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» проект Закону України про затвердження указу про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно подати цей проект закону разом із указом про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях до Верховної Ради України.

У зв'язку з визнанням Великою Палатою Верховного Суду наведених скаржником підстав для поновлення строку неповажними, ухвалою цього суду від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу відповідно до частини третьої статті 298 КАС залишено без руху для зазначення поважних підстав поновлення процесуального строку.

На виконання цієї ухвалипредставник позивача ГО «Союз матерів «Захист» - Швець О.Г. 4 червня 2018 року подав до Великої Палати Верховного Суду клопотання про поновлення процесуального строку та заяву про повторне подання в якості апеляційної скарги заяви про перегляд постановиВищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2017 року.

Обґрунтовуючи наявність підстав для поновлення десятиденного строку для оскарження зазначеної постанови, зокрема для повторного подання заяви про її перегляд в якості апеляційної скарги, Швець О.Г. посилається на отримання оскаржуваної постанови від 23 жовтня 2017 року лише 8 листопада 2017 року, на безпідставність передачі Верховним Судом України вищезгаданої заяви від 17 листопада 2017 року до Касаційного адміністративного суду України у складі Верховного Суду, а також безпідставність постановлення суддею цього суду ухвали про залишення заяви без руху та її повернення.

Згідно з підпунктом 13 пункту 1 Перехідних положень КАС (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII)судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Частиною третьою статті 238 КАС у редакції, чинній на час прийняття постанови Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2017 року, для оскарження судового рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення згаданим судом незаконного судового рішення з питань, передбачених статтею 171-1 КАС цього Кодексу, було встановлено десятиденний строк з дня ухвалення такого рішення.

Наведені скаржником аргументи не дають можливості дійти висновку про наявність підстав для поновлення десятиденного процесуального строку через півроку після його спливу. Адже незгода із судовими рішеннями щодо залишення вперше поданої заяви про перегляд постанови суду від 23 жовтня 2017 року без руху та її повернення, недотримання, на думку скаржника, передбаченого законом порядку розгляду такої заяви, а також припущення про ймовірні наслідки скасування ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду України від 30 січня 2018 року, не можна вважати поважними причинами пропуску строку, встановленого частиною третьою статті 238 КАС у редакції, чинній на час прийняття зазначеної постанови Вищого адміністративного суду України.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС (у зазначеній редакції) суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки наведені скаржником підстави для поновлення строку на оскарження постанови Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2017 року не можна вважати поважними, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 238 КАС (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), статтею 299 та підпунктом 13 пункту 1 Перехідних положень КАС (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), ВеликаПалата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити в задоволенні клопотання Громадської організації «Союз матерів «Захист» про поновлення процесуального строку.

2. Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі № 800/451/16 за апеляційною скаргою Громадської організації «Союз матерів «Захист» на постанову Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2017 року в адміністративній справі за позовом ГО «Союз матерів «Захист» до Президента України, Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Громадська організація «Правда», про визнання бездіяльності Президента України протиправною та зобов'язання Президента України та Верховної Ради України вчинити певні дії.

3. Надіслати копії цієї ухвали учасникам справи (позивачу - разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: Н.О. Антонюк Л.М. Лобойко
С.В. Бакуліна Н.П. Лященко
В.В. Британчук Л.І. Рогач
Д.А. Гудима І.В. Саприкіна
В.І. Данішевська О.М. Ситнік
О.С. Золотніков О.С. Ткачук
О.Р. Кібенко В.Ю. Уркевич
В.С. Князєв О.Г. Яновська