Справа № 815/2492/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2492/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження (у порядку письмового провадження) справу

за позовом: ОСОБА_1 (ІК НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 65012, телефон НОМЕР_2, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1)

до: Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (, адреса: Польський узвіз, 6, м. Одеса, 65026, телефон )

про: скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в якому позивач просить:

-скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 03 травня 2018 року №ВП56297413, постанову про арешт боржника від 03 травня 2018 року №ВП56297413, головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лисогор Вероніки Геннадіївни.

Позов вмотивовано наступним

Згідно постанов, що оскаржуються, примусове виконання розпочато державним виконавцем на підставі постанови №0066/50000/18 від 14.02.2018 року Одеської митниці ДФС про стягнення с позивача штрафу у розмірі 532919,91грн.

Але постанова №0066/50000/18 від 14.02.2018 року Одеської митниці ДФС про стягнення з позивача штрафу у розмірі 532919,91грн. була оскаржена позивачем у судовому порядку (справа № 521/5613/18).

Рішенням суду першої інстанції від 12.04.2018 року постанова №0066/50000/18 від 14.02.2018 року Одеської митниці ДФС про стягнення с позивача штрафу у розмірі 532919,91грн. залишена без змін, в задоволені позову відмовлено.

У встановлений ст. 286 КАС України десятиденний строк, Позивач подав апеляційну скаргу на рішенням суду першої інстанції від 12.04.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.535 Митного кодексу України, постанова органу доходів і зборів про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил підлягає виконанню після закінчення строку оскарження, зазначеного у статті 529 цього Кодексу.

Враховуючи, що справа № 521/5613/18 за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови №0066/50000/18 від 14.02.2018 року, винесену Одеською митницею ДФС у справі про порушення митних правил, перебуває в суді апеляційної інстанції, строк оскарження не закінчився. Відповідно відсутні підстави для її виконання.

Ухвалою суду від 31.05.2018 року відкрито провадження по справі (в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом учасників справи).

Згідно ч.1-2 ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Відповідач по справі повідомлений про відкриття провадження по справі засобами електронного зв'язку, що підтверджується повідомленням яке надійшло на адресу судді Потоцької Н.В. 31.05.2018 року о 17:39 год.

Ухвалою суду від 31.05.2018 р. відповідачу встановлений дводенний строк з дня повідомлення про дату судового засідання для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Однак не зважаючи на належне повідомлення, представник відповідача до судового засідання не з'явився.

Особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ врегульовано статтею 268 КАСУ.

У справах, визначених статтями 273-277,280-283,285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розгляд справи провести у порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

14 лютого 2018 року Одеською митницею ДФС в особі заступника начальника митниці - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС Халковським О.М., винесено Постанову у справі про порушення митних правил № 0066/50000/18, згідно якої, ОСОБА_1, директора ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН», було визнано винним у вчиненні порушень митних правил за ознаками ст.485 Митного Кодексу України і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 532919,91 гривень.

Позивач, не погоджуючись з винесеною відповідачем постановою від 14 лютого 2018р., керуючись ст. 529 Митного Кодексу України подав Скаргу до ДФС України про скасування постанови Одеської митниці ДФС.

27 березня 2018р. позивач засобами поштового зв'язку отримав від Державної фіскальної служби України Постанову від 20 березня 2018р., якою Постанову відповідача від 14.02.2018р. у справі про порушення митних правил №0066/50000/18, залишено без змін.

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2018 року по справі №521/5613/18 за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС:

- постанову Одеської митниці ДФС від 14.02.2018р. у справі про порушення митних правил №0066/50000/18, якою директора ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення за статтею 485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 532919,91 грн. (п'ятсот тридцять дві тисячі дев'ятсот дев'ятнадцять грн. 91 коп.) та постанову від 20.03.2018р. у справі про порушення митних правил № 0066/50000/18, винесену ДФС України по результатам розгляду скарги директора TOB «КРЕІН ЮКРЕІН» ОСОБА_1 на постанову від 14.02.2018р., винесену Одеською митницею ДФС України - залишено без змін.

Згідно відомостей , що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо постанови по справі № 521/5613/18 від 12.04.2018 р.- «Дата набрання законної сили 23.04.2018 р.».

03.05.2018 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лисогор В.Г. відкрито виконавче провадження з виконання постанови Одеської митниці ДФС від 14.02.2018р. у справі про порушення митних правил №0066/50000/18 (ВП № 56297413).

03.05.2018 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Лисогор В.Г. накладено арешт на майно, що належить боржнику, в рамках ВП № 56297413.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Приписами ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно Рекомендації Rec (2003) 17 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо примусового виконання (Ухвалено Комітетом Міністрів Ради Європи на 851 засіданні заступників міністрів 9 вересня 2003 року)

Комітет Міністрів на підставі статті 15(b) Статуту Ради Європи,

визнаючи, що справедливий, ефективний й доступний судоустрій зміцнює верховенство права, що лежить у підвалинах європейських демократій;

уважаючи, що примусове виконання судового рішення є невід'ємною частиною основоположного права людини на справедливий судовий розгляд упродовж розумного часу, закріпленого в статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод (далі - ЄКПЛ);

визнаючи також, що принцип верховенства права може стати дійсністю тільки в разі, якщо громадяни можуть практично відстоювати свої законні права й оспорювати незаконні акти;

уважаючи, що держави-члени зобов'язані забезпечити всім особам, на чию користь винесено остаточне й обов'язкове рішення суду, право на його примусове виконання. Невиконання судового рішення або затримка в набранні ним чинності можуть перетворити це право на шкоду одній стороні на недіюче та несправжнє;

будучи переконаним у потребі сприяти підвищенню ефективності й справедливості примусового виконання судових рішень у цивільних справах і встановити справедливу рівновагу між правами й інтересами сторін у виконавчому провадженні;

усвідомлюючи ту небезпеку, що без ефективної системи примусового виконання можуть розквітнути інші форми "приватного правосуддя", справляючи негативний вплив на впевненість загалу в правовій системі і його довіри до неї;

пригадуючи Резолюцію № 3 XXIV Конференції міністрів юстиції європейських держав з питання "Загальний підхід і засоби досягнення ефективного виконання судових рішень" (Москва, 4-5 жовтня 2001 р.), в якій учасники погоджуються, що "належне, дієве і ефективне примусове виконання судових рішень має принципове значення для держав з огляду на створення, зміцнення та розбудову сильної й шанованої судової системи";

беручи до уваги Резолюцію Res (2002) 12 про утворення Європейської комісії з ефективності правосуддя (CEPEJ), ухвалену Комітетом Міністрів 18 вересня 2002 року;

зважаючи на значення інформаційних технологій для підвищення ефективності виконавчого провадження й на відповідні юридичні документи Ради Європи у цій царині, включаючи Рекомендацію Rec (2003) 14 щодо функціональної сумісності інформаційних систем у сфері юстиції й Рекомендацію Rec (2003) 15 щодо архівації електронних документів у правовому секторі,

рекомендує урядам держав-членів:

1. Сприяти ефективному й рентабельному примусовому виконанню судових рішень, а також інших судових і несудових виконавчих документів, де доречно.

2. Залежно від ситуації ужити або підсилити всі заходи, які вони вважатимуть за необхідні, для поступової імплементації викладених нижче "Керівних принципів примусового виконання".

ПОЗИЦІЯ СУДУ

З огляду на наявність постанови, яка набрала законної сили (справа №521/5613/18 від 12.04.2018 р.) щодо оскарження постанови Одеської митниці ДФС від 14.02.2018р. у справі про порушення митних правил №0066/50000/18, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника (ВП №56297413).

Приписами статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов'язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов'язковості судових рішень поряд із Конституцією України відображений і в багатьох кодифікованих законах України, зокрема в Кодексі адміністративного судочинства України (КАС України). Так, відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п. 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції") право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі "Войтенко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

З огляду на викладене вище, суд критично ставиться до доводів позивача щодо оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2018 року по справі № 521/5613/18, оскільки, згідно ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2018 р. подана апеляційна скарга залишена без руху, зокрема:

« З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення було проголошено - 12.04.2018 року, а апеляційна скарга подана до суду першої інстанції лише - 08.05.2018 року, тобто на 26 день після проголошення судового рішення, про що свідчить штамп суду.

Клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження апелянтом надано не було.».

На час розгляду справи постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 12.04.2018 року по справі № 521/5613/18 не скасована.

Разом з цим, встановлені судом обставини дають підстави вважати, що рішення відповідача правомірні і скасуванню не підлягають, оскільки прийняті в межах закону на виконання рішення, яке набрало законної сили.

В пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Відповідно до прецедентного права Суду, рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обов'язку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (справа "Гарсія Руїз проти Іспанії" § 26).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з особливостями визначеними приписами ст. 272 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 (ІК НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 65012, телефон НОМЕР_2, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1)

Перший Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (, адреса: Польський узвіз, 6, м. Одеса, 65026, телефон )

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.