Справа № 738/2163/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2018 року

Київ

справа №738/2163/16-а

адміністративне провадження №К/9901/36939/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик Ю.А., Гімон Н.М., -

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 738/2163/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації (далі - Управління соцзахисту), третя особа: ОСОБА_2, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Управління соцзахисту

на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2017 року у складі судді Сова Т.Г.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Безименної Н.В., суддів Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірними дії Управління соцзахисту щодо відмови їй у наданні щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на членів сім'ї, відповідно до заяви від 28 жовтня 2016 року, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - постанова КМУ № 505, Порядок, відповідно);

- скасувати рішення Управління соцзахисту від 03 листопада 2016 року про призначення допомоги переміщеним особам на проживання в частині відмови в призначенні зазначеної допомоги на її чоловіка - ОСОБА_2;

- зобов'язати Управління соцзахисту здійснити нарахування та виплату їй щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 28 жовтня 2016 року в повному обсязі, включаючи її чоловіка - ОСОБА_2

Позов мотивовано тим, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою в межах України, у 2014 році переїхала разом із сім'єю (чоловік та двоє малолітніх дітей) в с. Стольне Менського району Чернігівської області.

У жовтні 2014 року, вона, як уповноважений представник сім'ї, звернулась до Управління соцзахисту із заявою про призначення її родині адресної допомоги для покриття витрат на проживання та оплату житлово-комунальних послуг. Відповідач призначив таку допомогу: з 28 жовтня по 27 грудня 2014 року в розмірі 2400 грн. щомісячно; з 28 грудня 2014 року по 27 лютого 2015 року - по 2179 грн; з 28 лютого по 27 травня 2015 року - по 1958 грн.

Після звернення на наступний шестимісячний період з 28 квітня по 27 жовтня 2015 року розмір допомоги склав 2210 грн, в такому розмірі допомога призначалась в періоди з 28 жовтня 2015 року по 27 квітня 2016 року та з 28 квітня по 27 жовтня 2016 року.

28 жовтня 2016 року позивачка знову звернулась до відповідача з заявою про призначення адресної допомоги її сім'ї на наступний шестимісячний термін та повідомила про факт працевлаштування її чоловіка з 15 березня 2016 року в сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «ОЛСТАС-льон», однак в призначенні такої допомоги на її чоловіка було відмовлено.

Суди встановили, що згідно з довідками Управління соцзахисту (від 27 жовтня 2016 року №№ , , від 28 жовтня 2014 №№ , ) ОСОБА_1 та її чоловік - ОСОБА_2 взяті на облік, як внутрішньо переміщенні особи.

28 квітня 2014 року позивач звернулася до Управління соцзахисту з заявою для призначення щомісячної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

ОСОБА_2 надав згоду на виплату грошової допомоги уповноваженому представнику сім'ї - ОСОБА_1, про що подав відповідні заяви до Управління соцзахисту від 28 жовтня 2014 року, 29 жовтня 2015 року, 28 жовтня 2016 року.

Управління соцзахисту призначило позивачу щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 2 400 грн. щомісячно на період з 28 жовтня по 27 грудня 2014 року [ОСОБА_1 - 442 грн., ОСОБА_2 - 442 грн., ОСОБА_3 - 884 грн. (дитина до 18 років) та ОСОБА_4 - 884 грн. . (дитина до 18 років)], у розмірі 2 179 грн на період з 28 грудня 2014 по 27 лютого 2015 року [ОСОБА_1 - 442 грн., ОСОБА_2 - 221 грн., ОСОБА_3 - 884 грн. (дитина до 18 років) та ОСОБА_4 - 884 грн. (дитина до 18 років)], та у розмірі 1958 грн. на період з 28 лютого по 27 квітня 2015 року [ОСОБА_1 - 442 грн., ОСОБА_3 - 884 грн. (дитина до 18 років) та ОСОБА_4 - 884 грн. (дитина до 18 років)].

Розмір допомоги було зменшено з 28 грудня 2014 року на підставі пункту 7 Порядку, оскільки чоловік позивача (ОСОБА_5.) на момент звернення мав статус непрацюючої працездатної особи та не працевлаштувався протягом 2-х місяців після призначення допомоги, а на наступний період, тобто з 28 лютого по 27 квітня 2015 року виплата допомоги на ОСОБА_5 була припинена на підставі цього ж пункту даного Порядку.

Згідно з рішенням відповідача від 26 травня 2015 року на період з 28 квітня по 27 жовтня 2015 допомога на ОСОБА_2 також не призначалась, а загальний її розмір склав - 2 210 грн.. В такому ж розмірі допомога призначалась за період з 28 жовтня 2015 року по 27 квітня 2016 року, з 28 квітня по 27 жовтня 2016 року.

28 жовтня 2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення адресної допомоги на наступний період та додала копію трудової книжки чоловіка, повідомивши про працевлаштування її чоловіка з 15 березня 2016 року.

Листом від 03 листопада 2016 року № 01-30/2212 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для призначення ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Менський районний суду Чернігівської області постановою від 06 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року, позов задовольнив частково:

- визнано неправомірними дії Управління соцзахисту щодо відмови ОСОБА_1 у наданні щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на членів сім'ї відповідно до заяви від 28 жовтня 2016 року, згідно постанови КМУ № 505;

- зобов'язано Управління соцзахисту здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 28 жовтня 2016 року у повному обсязі включно на ОСОБА_2 В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що чоловік позивачки є працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою та згідно вимог чинного законодавства має право на отримання щомісячної адресної допомоги, оскільки законодавством не забороняється призначення допомоги в подальшому, у разі припинення її виплати раніше, а відтак відповідач безпідставно відмовив у призначенні такої допомоги на чоловіка.

04 травня 2017 року Управління соцзахисту звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до абзацу п'ятого пункту 3 Порядку особам працездатного віку, яким грошова допомога припинена відповідно до пункту 7 Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11 травня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

26 травня 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення позивачки на вказану касаційну скаргу, в яких, ОСОБА_1 зазначає, що у разі припинення виплати особі грошової допомоги на підставі пункту 7 Порядку, така допомога не призначається лише на наступний строк (6 місяців). При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на її призначення в подальшому.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За правилами статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кабінет Міністрів України постановою № 505 затвердив Порядок, який визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) (Пункт 1 Порядку).

Пунктом 2 вище згаданого Порядку передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах:

для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї);

для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність;

для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2 400 гривень.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається (пункт 3 Порядку).

Тобто, зазначеними положеннями Порядку законодавець визначив граничний шестимісячний термін призначення і виплати грошової допомоги, після закінчення якого, особа повинна звертатись до уповноважених органів з відповідною заявою про призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк.

Разом з цим, пунктом 12 Порядку визначено умови припинення виплати грошової допомоги. А саме:

- подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги;

- надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють;

- зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи;

- виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

На думку колегії суддів Касаційного адміністративного суду цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Водночас, абзацом першим пункту 7 Порядку передбачено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Зазначені положення пункту 7 Порядку узгоджуються з пунктом 12 Порядку щодо умови припинення виплати грошової допомоги працездатним членам сім'ї, які непрацевлаштувалися протягом визначеного строку.

При цьому, на думку колегії суддів, у разі непрацевлаштування працездатної особи, виплата грошової допомоги припиняється саме на наступний шестимісячний строк.

До того ж, останнім абзацом пункту 12 Порядку держава гарантувала право особи на поновлення виплати грошової допомоги у разі зміни обставин, які вплинули на припинення виплати такої допомоги.

У справі, яка розглядається суди встановили, що чоловік позивачки з 15 березня 2016 року працевлаштувався, в зв'язку з чим вона звернулася до відповідача з заявою від 28 жовтня 2016 року, в якій повідомила про факт працевлаштування чоловіка - ОСОБА_2 та просила призначити родині, в тому числі її чоловіку-адресну допомогу на наступні шість місяців. При цьому, попередні шість місяців грошова допомога на чоловіка не виплачувалась.

За таких обставин, на думку колегії суддів Касаційного адміністративного суду правильними є висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, оскільки чоловік позивачки також має право на отримання державної допомоги у розмірі, визначеному постановою КМУ № 505 відповідно до заяви ОСОБА_1 від 28 жовтня 2016 року.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Суд першої інстанції та апеляційний суд ухвалили судові рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації залишити без задоволення.

Постанову Менського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у справі № 738/2163/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду