Справа № 820/2600/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 р. № 820/2600/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Борової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати неправомірним та скасувати рішення № від 26.03.2018 року Головного управління ДФС у Харківській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) єдиного внеску, яким з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 стягнуто штраф 20% від суми недоїмки у розмірі 3742,26 грн. та пеню за період з 10.02.2015 року по 26.02.2018 року у розмірі 5474,34 грн., а усього 9216,60 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішення № від 26.03.2018 року Головного управління ДФС у Харківській області прийнято відповідачем без урахування всіх обставин, оскільки висновок податкового органу про несвоєчасне перерахування до бюджету єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на які нараховані штрафні санкції та пеня за період 4 кварталу 2015 року, за весь 2016 рік та за 9 місяців 2017 року, за які фактично сплачені, є помилковим, а отже рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (ненерерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, є необґрунтованим та протиправним.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що спірне рішення № від 26.03.2018 року прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку із чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також позивачем було подано відповідь на відзив із зазначенням власної правової позиції стосовно доводів представника відповідача.

Позивач в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстрована як суб'єкт господарювання 11.07.2013 року.

З 12.07.2013 р. позивач зареєстрована як платник єдиного внеску Управління Пенсійного фонду в Червонозаводському районі м. Харкова за №24555.

При цьому, позивач також перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) у Східній ОДПІ м. Харкова.

Матеріали справи свідчать, що позивачем обрано спрощену систему оподаткування, у зв'язку з чим останній знаходиться у 3 групі платників єдиного податку з 01.01.2015 р. по теперішній час, що також підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 08.12.2014 року.

Судовим розглядом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області відносно позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 9216,60 грн. від 26.03.2018 р.

Позивач, не погодившись із рішенням контролюючого органу звернувся до до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Суд зазначає, що спеціальним Законом України, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальне обов'язкове соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) із змінами та доповненнями.

На підставі Закону № 2464-VІ розроблено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерством фінансів України від 20.04.2015 року №449 та визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску, нарахування фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Положеннями статті 1 Закону № 2464-VІ передбачено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне страхування (далі - ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.4 ч.1 ст.4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Як передбачено п. 2 ч. 6 розділу ІY Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерством фінансів України від 20.04.2015 року №449, платники, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом за який сплачується єдиний соціальний внесок.

Відповідно до положень ч.5 ст.9 Закону № 2464-VІ сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

Згідно з ч.8 ст. 9 Закону № 2464-VІ крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до абз. 3 ст.9 Закону № 2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за яким сплачується єдиний внесок.

Згідно ч. 11 ст. 9 Закону № 2464-VІ у разі не своєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п.2 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VІ за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому, відповідно до положень ч.10 ст.25 Закону № 2464-VІ на суму недоїмки нараховується неня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою.

Судовим розглядом встановлено, що 21.01.2015 р. позивачем до контролюючого органу було надано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік, таблицю 1 (12міс) - сума нарахованого єдиного внеску 422,65 грн., таблицю 2 (1-6 міс) сума нарахованого єдиного внеску - 2535,90 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що в подальшому у 2015-2017 роках позивачем поквартально сплачувались кошти єдиного внеску, на підтвердження чого до суду надано копії платіжних доручень та квитанцій від 19.01.2016 року №2Р194 на суму 1434,55 грн. з призначенням платежу ЄСВ за 4 кв. 2015 р., від 15.04.2016 року №2Р1546 на суму 909,48 грн. з призначенням платежу ЄСВ за 1 кв. 2016 р., від 13.07.2016 року №1Р1326 на суму 941,16 грн. з призначенням платежу ЄСВ за 2 кв. 2016 р., від 12.10.2016 року №70 на суму 957,00 грн. з призначенням платежу ЄСВ за 3 кв. 2016 р., від 19.01.2016 року №2Р194 на суму 1434,55 грн. з призначенням платежу ЄСВ за 4 кв. 2015 р., від 17.01.2017 року №1Р1735 на суму 990,00 грн. з призначенням платежу ЄСВ за 4 кв. 2016 р., від 18.04.2017 року №2Р1820 на суму 2112,00 грн. з призначенням платежу ЄСВ за 1 кв. 2017 р., від 17.07.2017 року №115 на суму 2112,00 грн. з призначенням платежу ЄСВ за 2 кв. 2017 р., від 18.10.2017 року №80 на суму 2112,00 грн. з призначенням платежу ЄСВ за 3 кв. 2017 р.

При цьому, як вбачається з наявних в матеріалах справи копії вказаних платіжних документів сплата позивачем коштів здійснювалась на рахунок (Комінтернівський район) - 2032.

Також позивачем вказано, що сплачені суми єдиного внеску жодного разу не були ані повернуті, ані не прийняті до вказаного рахунку, у зв'язку з чим жодних сумнівів стосовно неналежності такого рахунку у позивача не виникало.

Проте, з наданих представником відповідача під час судового розгляду справи пояснень встановлено, що позивачем було сплачено кошти єдиного внеску на неналежний рахунок (Комінтернівський район) - 2032, замість належного (Червонозаводський район) - 2038 в загальній сумі 11568,19 грн.

З наданих позивачем під час судового розгляду справи пояснень встановлено, що позивачем було отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2017 року №Ф-6044-25, відповідно до якої сума боргу станом на 31.10.2017 року зі сплати єдиного внеску становила 12804,05 грн (а.с. 12).

Також позивачем вказано, що після звернення до контролюючого органу позивачу стало відомо, що заборгованість по сплаті єдиного внеску виникла за 4 квартал 2015 року - 9 місяць 2017 року.

12 грудня 2017 року позивачем була надана заява про перенесення помилково сплачених коштів на вірний бюджетний рахунок. На підставі даної заяви грошові кошти у розмірі 11568,19 грн. були перераховані на належний рахунок Східної ОДПІ.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов та наданих під час судового розгляду справи поясненнях вказав, що в 2015-2017 роках позивачем щоквартально сплачувались кошти єдиного внеску на неналежний рахунок (Комінтернівський район) замість належного Червонозаводський район) в загальній сумі 11568,19 грн. Після звернення позивача із заявою 21.12.2017 року щодо перенесення помилково сплачених коштів на вірний бюджетний рахунок, грошові кошти було перераховано на належний рахунок. Проте, у зв'язку з несвоєчасним надходженням коштів по сплаті єдиного внеску за період 4 квартал 2015 року - 9 місяць 2017 року на вірний рахунок контролюючого органу за даним платника податків було нараховано штрафні санкції у розмірі 20 % - 3742,26 грн та пеню - 5474,34 грн, що і послугувало підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного в даній справи рішення.

Суд зазначає, що пунктом 22.4 статтi 22 Закону України вiд 5 квiтня 2001 року № 2346-III "Про платiжнi системи та переказ коштiв в Українi" визначено, що при використаннi розрахункового документа iнiцiювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

В той же час, згідно з ч. 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до місцевих бюджетів податків і зборів та інших доходів місцевих бюджетів відповідно до законодавства. (ч. 5 ст. 78 Бюджетного кодексу України).

Під час судового розгляду справи встановлено, що обидва рахунки №2032 та № 2038 були відкриті в Основ'янській ОДПІ м. Харкова гу ДФС у Xарківській області, а потім в Східній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області у зв'язку з реорганізацією Основ'янської ОДПІ м. Харкова у Харківській області в Східну ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, для зарахування єдиного соціального внеску, фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування.

З огляду на вище викладене суд зазначає, що враховуючи надані до суду позивачем платіжні доручення та квитанції, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було виконано обов'язок щодо сплати єдиного внеску за відповідний період, грошові кошти було перераховано на рахунок контролюючого органу, тобто кошти надійшли до бюджету як того вимагають норми діючого законодавства.

Суд зазначає, що ст. 4 Податкового кодексу України визначено основні засади податкового законодавства. Відповідно до п.п. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 цього Кодексу, одним із принципів податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

При цьому, в силу норм п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України, "податкові правопорушення" характеризуються як протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 109.2 ст. 109 Податкового кодексу України, вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_1 у період 4 кварталу 2015 року - 9 місяць 2017 року було сплачено єдиний внесок, хоча і не на належний рахунок, проте на рахунок який віднесено до рахунку Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, що в свою чергу, вказує на не вчинення позивачем несвоєчасної сплати єдиного внеску у розмірі 11568,19 грн.

Також суд зазначає, що у суду відсутні будь-які докази порушення інтересів держави щодо недоотримання суми податку шляхом невиконання платником податків конституційного обов'язку сплачувати податки та збори, позивачем своєчасно виконано обов'язок сплатити єдиного внеску.

Отже, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем своєчасно та у повному обсязі було виконано зобов'язання зі сплати єдиного внеску за спірний період. При цьому, факт сплати позивачем сум єдиного внеску на інший рахунок Державного бюджету не може бути підставою для застосування до нього штрафних санкцій та нарахування пені, оскільки відповідні кошти були сплачені та зараховані до Державного бюджету.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного вимоги рішення № від 26.03.2018 року Головного управління ДФС у Харківській області відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, а відтак спірне рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення № від 26.03.2018 року Головного управління ДФС у Харківській області.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код - НОМЕР_2) сплачену суму судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, код ЄДРПОУ - 39599198).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 08 червня 2018 року.

Суддя Мельников Р.В.