Справа № 805/4135/17-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року справа № 805/4135/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Шишова О.О., Сухарька М.Г., секретар судового засідання Романченко Г.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Моспінське вуглепереробне підприємство» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 березня 2018 року (складене в повному обсязі 07 березня 2018 року в м. Словянськ Донецької області) у справі № 805/4135/17-а (суддя в І інстанції Мозговая Н.А.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Моспінське вуглепереробне підприємство» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Моспінське вуглепереробне підприємство» (далі ТОВ «Моспінське вуглепереробне підприємство») звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі Управління) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27 липня 2017 року, відповідно до якого застосовано штрафні санкції у сумі 49 739,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27 липня 2017 року суперечить нормам чинного законодавства, а саме, нормам Податкового кодексу України (далі ПК України), Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (надалі - Закон № 1669-VII), розпорядженню Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція» від 2 грудня 2015 року № 1275-р (надалі Розпорядження № 1275-р). Крім того, зазначав, що ним було отримано сертифікати Торгово-промислової палати України, який засвідчують настання форс-мажорних обставин для позивача щодо справляння та сплати податків і зборів з початком дії з 14 квітня 2014 року по день закінчення антитерористичної операції.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 березня 2018 року у справі № 805/4135/17-а у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечувала представник відповідача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Моспінське вуглепереробне підприємство» (, місцезнаходження: 85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська, 1) пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації та є юридичною особою.

Позивачем до податкового органу було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2017 року за № НОМЕР_2 від 20.03.2017 року, якою було визначено податкове зобовязання в розмірі 499 019 грн. з граничним строком сплати 30.03.2017 року.

11 липня 2017 року відповідачем була проведена камеральна перевірка з питань несвоєчасності сплати узгодженого податкового зобовязання податку на додану вартість згідно податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року за № НОМЕР_2 від 20.03.2017 року, за результатами якої було складено акт від 11 липня 2017 року за № 14/05-99-12-09/31616011, за висновками якого було встановлено несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобовязання податку на додану вартість в розмірі 497 398,94 грн., яке виникло внаслідок порушення на 1 день граничного строку сплати узгодженого податкового зобовязання по податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року за № НОМЕР_2 від 20.03.2017 року з урахуванням переплати в розмірі 1 620,06 грн., що рахувалась на особовому рахунку позивача в КОР (т. 1, арк. справи 12-15).

27 липня 2017 року за висновками акту від 11 липня 2017 року відповідачем було прийняте спірне податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивача зобовязано сплатити штраф у розмірі 10 % у сумі 49 739 грн. 89 коп. за несвоєчасну сплату податкових зобовязань з податку на додану вартість за лютий 2017 року (т. 1, арк. справи 9).

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статі 20 ПК України контролюючи органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України.

Основним завданням камеральної перевірки є перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок підсумкових сум податкових зобовязань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, та перевірка правильності застосування ставок податків і податкових пільг, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок.

Так, підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Відповідно до пункту 76.1, пункту 76.2 статті 76 цього ж Кодексу камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Згідно приписів пункту 86.2 статті 86 Кодексу за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно п. 203.1 ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п. 203.2 ст. 203 Кодексу сума податкового зобовязання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Отже, як вбачається з акту перевірки, граничний строк сплати узгодженого податкового зобовязання по податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року за № НОМЕР_2 від 20.03.2017 року був порушений товариством на 1 день.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ним було вчасно сплачено суму 499 019,00 грн. Так, на платіжному дорученні дійсно вказано про його одержання банком 30.03.2017, проте це зроблено друкованим шрифтом, яким вчинено записи підприємства і щодо заповнення інших реквізитів цього документа. В той же час, на ньому міститься штамп про проведення банком 31 березня 2017 року.

Відповідно до приписів пункту 8.1 статті 8 Закону України від 05.04.2001 № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

В той же час, належних та беззаперечних доказів подання цього платіжного доручення до банку протягом операційного часу банку 30.03.2017 позивачем не подано.

Щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону № 1669-VII, який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями статті першої цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення ОСОБА_1 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та визнано такими, що втратили чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Як встановлено колегією суддів, відповідно до цих переліків місто Моспине (місце попередньої реєстрації позивача) та місто Добропілля (місце перереєстрації) включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Статтею 10 Закону № 1669-VII передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Як встановлено колегією суддів, позивач має сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України від 05 вересня 2014 року № 2877/05-4, яким Товариству відповідно до пунктів 100.4 100.5 статті 100 ПК України засвідчено настання обставин непереборної сили з 14 квітня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривали та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що дія обставин непереборної сили, засвідчена даним сертифікатом, розповсюджується на виконання обовязків Товариства щодо справляння та сплати податків та обовязкових платежів, в тому числі і з податку на додану вартість, оскільки будь-якого вичерпного переліку податків та обовязкових платежів, на які розповсюджується стаття 10 Закону № 1669-VII, нею не передбачено.

Цією статтею визначено, що вказані Сертифікати єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань.

Та обставина, що після видачі вказаних Сертифікатів позивач змінив місце реєстрації з м. Моспіно на м. Добропілля не має значення для правильного вирішення справи, що визначив також Верховний Суд в постанові від 08.05.2018 в справі № 805/808/17-а (номер в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 73874509). Більш того, виробничі потужності підприємства так і залишились на території, яка не підконтрольна органам державної вдали України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, штрафні санкції, зазначені в податковому повідомленні-рішенні № НОМЕР_1 від 27 липня 2017 року у загальному розмірі 49 739,89 грн., були нараховані неправомірно та не можуть бути стягнуті з платника податків, а зазначене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції 2400,00 грн.

Тобто, в силу частини 1 статті 139 КАС України кошти у розмірі 4 000,00 грн. (1600,00 грн. + 2400,00 грн.) підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Моспінське вуглепереробне підприємство» задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 березня 2018 року у справі № 805/4135/17-а скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Моспінське вуглепереробне підприємство» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 липня 2017 року № НОМЕР_1 Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, яким зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Моспінське вуглепереробне підприємство» сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 49 739 (сорок девять тисяч сімсот тридцять девять) грн. 89 коп. за платежем «податок на додану вартість».

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Моспінське вуглепереробне підприємство» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області () витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Повне судове рішення - 06 червня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді О.О. Шишов

ОСОБА_3