Справа № 820/2553/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

04.06.2018 р. справа №820/2553/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденко А.В.,

за участі:

секретаря судового засідання - Стрєлка О.В.,

представника позивача - не прибув, подав заяву про слухання у відсутність,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_2
до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області
проскасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Харківській області від 18.12.2017 р. №№123/31/1063, щодо нарахування ОСОБА_2 податку на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину нежитлових приміщень літ. "Р-1", загальною площею 280,2 км. м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Енергетична, буд. 19; №123/31/1064, щодо нарахування ОСОБА_2 податку на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1; №123/31/1060, щодо нарахування ОСОБА_2 податку на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення підвалу №VIII-XII, XIIa, XIII, XV-XVIII в літ. "А-7", загальною площею 161,7 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Харків, майдан Конституції, буд. 2/2; №123/31/1062, щодо нарахування ОСОБА_2 податку на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення 2-го поверху №19, 323-:-28, 1/2 частини приміщення №1, загальною площею 614 кв.м. в літ. "В-4" за адресою пл. Повстання, буд. 7/8 у м. Харкові; №123/31/1065, щодо нарахування ОСОБА_2 податку на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2; 18.12.2017 р. №123/31/1061, щодо нарахування ОСОБА_2 податку на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-14, 16, І, ІІ, ІІІ, IV в літ. "Г-2" загальною площею 204.5 кв. м. за адресою вул. Університетська, буд. 33 у м. Харкові, -

встановив:

Заявлена вимога обґрунтована доводами про відсутність обовязку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за оскарженими рішеннями контролюючого органу.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що оскаржені податкові повідомленнярішення відповідають закону та фактичним обставинам обєктивної дійсності, адже у власності платника наявні обєкти нерухомості, котрі є обєктом справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що контролюючий орган без проведення будь-якої перевірки прийняв відносно позивача податкові повідомлення рішення від 18.12.2017 р. за №№123/31/1063, №123/31/1064, №123/31/1060, №123/31/1062, №123/31/1065, №123/31/1061.

Як зясовано судом, юридичною підставою для прийняття оскаржених рішень владний субєкт обрав положення ст. 266 Податкового кодексу України, а фактичною підставою послугувало судження владного субєкта про знаходження у власності платника обєкта нерухомого майна, а саме: 1) 1/2 частини нежитлових приміщень літ. "Р-1", загальною площею 280,2 км. м. за адресою: м. Харків, вул. Енергетична, буд. 19 (податкове повідомлення рішення від 18.12.2017 р. №№123/31/1063 на суму 2317,25 грн.), 2) квартира АДРЕСА_3 (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017р. №123/31/1064 на суму 574,79 грн.), 3) нежитлові приміщення підвалу №VIII-XII, XIIa, XIII, XV-XVIII в літ. "А-7", загальною площею 161,7 кв. м. за адресою: м. Харків, майдан Конституції, буд. 2/2 (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1060 на суму 3713,71 грн.), 4) нежитлові приміщення 2-го поверху №19, 323-:-28, 1/2 частини приміщення №1, загальною площею 614 кв.м. в літ. "В-4" за адресою пл. Повстання, буд. 7/8 у м. Харкові (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1062 на суму 16921,84 грн.), 5) квартира АДРЕСА_2 (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1065 на суму 296,10 грн.), 6) нежитлові приміщення 1-го поверху №1-14, 16, І, ІІ, ІІІ, IV в літ. "Г-2" загальною площею 204.5 кв. м. за адресою вул. Університетська, буд. 33 у м. Харкові (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1061 на суму 5636,02 грн.).

Перевіряючи відповідність закону оскаржених рішень владного субєкта, суд відзначає, що правовідносини із справляння в Україні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, унормовані, насамперед, приписами ст. 266 Податкового кодексу України та деталізовані положеннями відповідних рішень органів місцевого самоврядування.

Так, згідно з п. 266.1.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилом п. 266.5.1 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

У спірних правовідносинах таким рішенням органу місцевого самоврядування є рішення Харківської міської ради №1793/15 від 21.01.2015 року, котре згідно з п.п. 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України підлягає застосуванню до правовідносин, що склались з 01.01.2016 р.

Платник податків оскаржує рішення контролюючого органу про визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 р., а відтак, суд не виявив невідповідності оскаржених рішень положенням п.п. 12.3.4 ст.12 Податкового кодексу України.

Визначаючись з приводу наявності у власності позивача у 2016 р. обєктів оподаткування за ст. 266 Податкового кодексу України, суд відмічає, що обставини належності платнику на праві власності на початок 2016р. квартири АДРЕСА_2 (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1065 на суму 296,10 грн.) заперечуються платником та спростовуються відомостями витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, де указано, що право власності на цю квартиру було зареєстровано за позивачем лише 07.04.2017 р.

Жодних належних та допустимих доказів реєстрації на позивачем права власності на згадану квартиру станом на 01.01.2016 р. владний субєкт до суду не подав.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що у спірних правовідносинах ГУ ДФС у Харківській області було явно та однозначно порушено закон шляхом зухвалого перевищення повноважень, адже піддано оподаткуванню у зносинах з позивачем той обєкт, котрий належав іншому субєкту права.

Унаслідок названої штучної недбалості контролюючого органу від справляння податку за 2016 р. був звільнений справжній власник квартири АДРЕСА_2.

З указаної підстави податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1065 на суму 296,10 грн. є протиправним і підлягає скасуванню у повному обсязі.

Допущене контролюючим органом порушення в оподаткуванні у 2016 р. квартири АДРЕСА_2 з невідворотною неминучістю спричинило і порушення в оподаткуванні квартири АДРЕСА_3 (податкове повідомлення рішення від 18.12.2017 р. №123/31/1064 на суму 574,79 грн.).

Так, відповідно до п.266.4.1 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Згідно з п. 266.3.2 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Рішенням Харківської міської ради №1793/15 від 21.01.2015 року визначено необхідність зменшення площі квартири громадянинаплатника податку як обєкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 60 кв. м.

За відомостями … площа квартири АДРЕСА_3 складає 60,5 кв.м.

Судом зясовано, що позивач визнає обставини існування права власності на цей обєкт станом на 01.01.2016 р. Доказів наявності у власності позивача інших квартир станом на названу дату контролюючий орган до суд не подав.

Відтак, оподаткуванню у порядку ст. 266 Податкового кодексу України підлягала лише частина площі цієї квартири у розмірі 0,5 кв. м., у той час як контролюючий орган піддав оподаткуванню усю площу означеного обєкта.

У ході розгляду справи на вимогу суду представник позивача повідомив, що визнає обставини наявності податкового обовязку за цим епізодом у розмірі 6,89 грн. (0,5*13,78).

З указаної підстави податкове повідомлення рішення від 18.12.2017 р. №123/31/1064 на суму підлягає скасуванню в частині 567,90 грн. (574,79 грн. - 6,89 грн.).

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що обставини належності позивачу станом на 01.01.2016 р. решти обєктів нерухомості, а саме: 1) 1/2 частини нежитлових приміщень літ. "Р-1", загальною площею 280,2 км. м. за адресою: м. Харків, вул. Енергетична, буд. 19 (податкове повідомлення-рішення від 18.12.2017 р. №№123/31/1063 на суму 2317,25 грн.), 2) квартира АДРЕСА_3 (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1064 на суму 574,79 грн.), 3) нежитлові приміщення підвалу №VIII-XII, XIIa, XIII, XV-XVIII в літ. "А-7", загальною площею 161,7 кв. м. за адресою: м. Харків, майдан Конституції, буд. 2/2 (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1060 на суму 3713,71 грн.), 4) нежитлові приміщення 2-го поверху №19, 323-:-28, 1/2 частини приміщення №1, загальною площею 614 кв.м. в літ. "В-4" за адресою пл. Повстання, буд. 7/8 у м. Харкові (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1062 на суму 16921,84 грн.), 5) нежитлові приміщення 1-го поверху №1-14, 16, І, ІІ, ІІІ, IV в літ. "Г-2" загальною площею 204.5 кв. м. за адресою вул. Університетська, буд. 33 у м. Харкові (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1061 на суму 5636,02 грн.) сторонами не заперечуються, визнаються, відносно розміру загальної площі цих обєктів та місця їх дислокації спір між сторонами відсутній.

Суд наголошує, що для справляння податку у порядку ст. 266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого обєкту нерухомого майна як обєкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: 1) місце розташування обєкта (тобто адреса будівлі), 2) тип обєкта (тобто тип чи категорія будівлі).

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 Податкового кодексу України обєкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії обєкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

За змістом додатку №1 до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затверджене рішенням Харківської міської ради №1793/15 від 21.01.2015 року (із змінами та доповненнями) типи нежитлової нерухомості поділяються на: будівлі готельні, будівлі офісні, будівлі торгівельні, гаражі, будівлі промислові та склади, будівлі для публічних виступів, господарські (присадибні) будівлі, інші будівлі.

Судом встановлено, що владний субєкт у спірних правовідносинах перевірку платника податків не здійснював, акт перевірки не складав.

І хоча владним субєктом обраний такий спосіб реалізації управлінської функції, котрий на думку суду, явно та однозначно не узгоджується з положеннями ст. 8 Конституції України у частині дотримання принципу юридичної визначеності та ч. 2 ст. 2 КАС України у частині забезпечення обґрунтованості, безсторонності, добросовісності, розсудливості, суд все ж таки не знаходить цю обставину підставою для скасування оскаржених рішень контролюючого органу, позаяк у силу ч. 2 ст. 19 Конституції України контролюючий орган не обтяжений законодавцем прямим обовязок на проведення перевірки платника податків у даному випадку.

Наслідком обрання владним субєктом саме такого способу дій у спірних правовідносинах є неможливість документального встановлення типу (чи-то категорії) обєкту нежитлової нерухомості, за якою владний субєкт обчислював ставку податку у розмірі 2%.

Між тим, належних та допустимих доказів для кваліфікації власності платника (а саме: 1) 1/2 частини нежитлових приміщень літ. "Р-1", загальною площею 280,2 км. м. за адресою: м. Харків, вул. Енергетична, буд. 19 (податкове повідомлення-рішення від 18.12.2017 р. №№123/31/1063 на суму 2317,25 грн.), 2) нежитлові приміщення підвалу №VIII-XII, XIIa, XIII, XV-XVIII в літ. "А-7", загальною площею 161,7 кв. м. за адресою: м. Харків, майдан Конституції, буд. 2/2 (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1060 на суму 3713,71 грн.), 3) нежитлові приміщення 2-го поверху №19, 323-:-28, 1/2 частини приміщення №1, загальною площею 614 кв.м. в літ. "В-4" за адресою пл. Повстання, буд. 7/8 у м. Харкові (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1062 на суму 16921,84 грн.), 4) нежитлові приміщення 1-го поверху №1-14, 16, І, ІІ, ІІІ, IV в літ. "Г-2" загальною площею 204.5 кв. м. за адресою вул. Університетська, буд. 33 у м. Харкові (податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1061 на суму 5636,02 грн.) як будівлі готельної, будівлі офісної, будівлі торгівельної, гаража, будівлі промислової та складів, будівлі для публічних виступів, господарської (присадибної) будівлі матеріали справи не містять.

Усупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України таких доказів владний субєкт до суду не подав.

Тому, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, а саме: рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серков проти України" (заява № 39766/05) та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), відповідно до ст.8 Конституції України, ч.1 ст.7 КАС України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд вважає за необхідне керуватись при вирішенні даного спору приписами ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і не знаходить аргументів для відхилення доводу платника про застосування до перелічених вище обєктів ставки податку як за категорію «інші будівлі» у розмірі 0,2%.

Контролюючий орган цієї ставки не застосовував, розмір податку обчислював інакше.

Відтак, оскаржені рішення підлягають скасуванню в частині перевищення, а саме: податкове повідомлення рішення від 18.12.2017 р. №123/31/1063 в частині 1928,38 грн..(2317,25 грн. за рішенням контролюючого органу 388,87 грн. як визнаний представником позивача на вимогу суду факт наявності податкового обовязку за цим епізодом); податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1060 в частині 3342,34 грн. (3713,71 грн. за рішенням контролюючого органу 371,37 грн. як визнаний представником позивача факт наявності податкового обовязку із розрахунку 141,1 кв. м. * 13,78 * 0,2); податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1062 в частині 15.229,26грн. (16.921,84грн. за рішенням контролюючого органу 1.692,18грн.. як визнаний представником позивача на вимогу суду факт наявності податкового обовязку за цим епізодом із розрахунку 614 кв. м. * 13,78 * 2); податкове повідомленнярішення від 18.12.2017 р. №123/31/1061 в частині 5072,42 грн. (5636,02 грн. за рішенням контролюючого органу 563,60 грн. як визнаний представником позивача на вимогу суду факт наявності податкового обовязку із розрахунку за цим епізодом із розрахунку 204,5 кв. м. * 13,78 * 0,2).

Пунктом 266.7.2 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Суд не знаходить підстав для кваліфікації указаного строку як присікального.

Відтак, сплив цього строку не звільняє платника від виконання податкового обовязку (адже відповідна норма у національному законодавстві України відсутня) і не припиняє повноважень контролюючих органів на винесення податкових повідомлень рішень (адже відповідне застереження також відсутнє).

На спірні правовідносини за своєю правовою суттю та призначенням не можуть бути поширені наслідки спливу строку у 1095 днів, зазначені ст. 102 Податкового кодексу України, адже фізична особа-громадянин не подає податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом із тим, незважаючи на це, законодавець у п. 266.10.3 ст. 266 Податкового кодексу України запровадив спеціальне правило, за яким податкове зобов'язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Таким чином, довід платника про збіг визначеного п. 266.7.2 ст. 266 Податкового кодексу України строку не сприймається судом як підстава для скасування оскарженого податкового повідомлення рішення, позаяк законом прямо передбачено інший строк, протягом якого контролюючі органи мають повноваження на визначення платнику податків податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: протягом 1095 днів від 30 червня року, наступного за тим, стосовно якого обчислюється податок.

Суд не знаходить підстав для того, щоби оминути увагою загальний недолік у складанні контролюючим органом всіх оскаржених податкових повідомленьрішень, що полягає у неможливості поза розумним сумнівом встановити з їх тексту конкретний обєкт, який підданий оподаткуванню у порядку ст. 266 Податкового кодексу України.

Згаданий недолік є суттєвим і свідчить про невідповідність рішень контролюючого органу критерію юридичної визначеності за ст. 8 Конституції України та критеріям обґрунтованості, добросовісності, розсудливості за ч. 2 ст. 2 КАС України.

Проте, оскільки у спірних правовідносинах суду вдалося чітко і безсумнівно ідентифікувати кожне оскаржене податкове повідомленнярішення, то вказана обставина у даному конкретному випадку не сприймається судом як підстава для скасування рішень контролюючого органу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний субєкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі податкової справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення вимог і скасування оскаржених рішень в частині явно та однозначно неправильного визначення податку.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 18.12.2017 р. №123/31/1065.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 18.12.2017 р. №123/31/1064 в частині 567 (п'ятсот шістдесят сім) грн. 90 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 18.12.2017 р. №123/31/1063 в частині 1928 (одна тисяча дев'ятсот двадцять вісім) грн. 38 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 18.12.2017 р. №123/31/1060 в частині 3342 (три тисячі триста сорок дві) грн. 34 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 18.12.2017 р. №123/31/1062 в частині 15229 (п'ятнадцять тисяч двісті двадцять дев'ять) грн. 26 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 18.12.2017 р. №123/31/1061 в частині 5072 (п'ять тисяч сімдесят дві) грн. 42 коп.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України 5 червня 2018 року.

Суддя Сліденко А.В.