Справа № 824/314/17-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/314/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дембіцького П.Д., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Чернівецької установи виконання покарань (№33) до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Чернівецька установа виконання покарань (№33) (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить:

- скасувати рішення ГУ ДФС у Чернівецькій області № від 21.03.2017 року про застосування до Чернівецької УВП штрафу в розмірі 366,76 грн. за період з 21.01.2016 року до 28.02.2017 року та нарахування пені у розмірі 22,72 грн.;

- скасувати рішення ГУ ДФС у Чернівецькій області № від 21.03.2017 року про застосування до Чернівецької УВП штрафу в розмірі 3992,95 грн. за період з 21.01.2016 року до 28.02.2017 року та нарахування пені у розмірі 245,38 грн.;

- стягнути з ГУ ДФС у Чернівецькій області на користь Чернівецького УВП сплачений судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при прийнятті рішень № від 21.03.2017 року і № від 21.03.2017 року та розрахунку штрафних санкцій відповідачем невірно застосовані норми ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, оскільки установа нараховує внесок під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) і одразу сплачує його, тобто у січні 2016 року нарахований внесок на заробітну плату та грошове забезпечення за січень 2016 року був перерахований у січні 2016 року - відповідно сплачено у лютому місяці 2016 року. А також у січні 2017 року нарахований внесок на заробітну плату та грошове забезпечення за січень 2017 року був перерахований у січні 2017 року, а нарахований внесок у лютому місяці на заробітну плату та грошове забезпечення за лютий 2017 року відповідно у лютому місяці 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що відповідачем прийнято незаконні рішення, які підлягають скасуванню.

Відповідачем до суду подано письмові заперечення проти позову відповідно до яких зазначив, що станом на 20.01.2017 року нарахування за грудень 2016 року додаток 4 «Звіт про суми нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів становлять: 36989,07 грн (єдиний внесок, нарахований на суми заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності) та 127237,70 грн. (єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців), які в повному обсязі були погашені 31.01.2017 року.

Станом на 20.02.2017 року нарахування по звіту за січень 2017 року додаток 4 «Звіт про суми нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів становлять: 32822,77 грн. (єдиний внесок, нарахований на суми заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності) та 84074,60 грн. (єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців), які в повному обсязі були погашені 28.02.2017 року.

Таким чином, за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування Чернівецькою ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № на загальну суму 4238,33 грн. (в.т.ч. штрафна санкція - 3993,95 грн. та пеня 245,38 грн.) та № на загальну суму 389,48 грн. (в.т.ч. штрафна санкція - 366,76 грн. та пеня 22,72 грн.)

Відповідач вважає, що винесені рішення є обґрунтоване таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

З урахуванням зазначених обставин, представники позивача просив задовольнити позовні вимоги та просив справу розглядати у порядку письмового провадження.

Представник відповідача заперечував, просив справу розглядати у порядку письмового провадження та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням пояснення представників сторін щодо заявлених вимог та заперечень, з метою всебічного та повного з'ясування обставини справи, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом прийнято рішення про витребування доказів.

Судом з метою з'ясування обставин справи, зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог та заперечень. З урахуванням зазначених обставин, розгляд справи відкладався, зупинявся, а також у справі оголошувалася перерва у зв'язку з необхідністю витребування письмових доказів щодо підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано достатні докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. ч. 4,5 ст. 11 КАС України (який діяв на момент вказаних правовідносин) зобов'язував позивача, відповідача надати суду письмові докази, які б вказували на підстави прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи.

Частиною 1 ст. 69 КАС України (у редакції, чинній на момент витребування доказів) передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, судом у порядку п. 4-5 ст. 11, ст. ст. 69 КАС України (у редакції, чинній на момент витребування доказів) витребувано у відповідача матеріали, які стали підставою прийняття рішення.

Крім того, з урахуванням вимог п. 4-5 ст. 11, ст. ст. 69 КАС України (у редакції, чинній на момент витребування доказів) витребувано у позивача письмові докази - матеріали в обґрунтування позовних вимог, а також матеріали, які стали підставою прийняття рішення.

Суд звертає увагу, що 03.10.2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", який набрав чинності 15.12.2017 року.

Пунктом 10 частини першої розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 03.10.2017 року визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, що провадження у цій справі було відкрито до набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, то справа надалі повинна розглядатись за правилами, що діють після набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, тобто за правилами, що діють з 15.12.2017 року.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України зобов'язував позивача ухвалами суду надати суду письмові докази в обґрунтування позовних вимог.

Частиною 1 ст. 72 КАС України передбачено, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 3 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 80 КАС України про витребування доказів з власної ініціативи або заклопотанням учасника справи, суд постановляє ухвалу.

Водночас, судом у порядку ч. 4 ст. 9 КАС України додаткові докази витребувано у позивача, відповідачів.

Дослідженням письмових доказів, судом встановлено, що 21.03.2017 року ГУ ДФС у Чернівецькій області винесено рішення № , яким за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнобов"язкове державне соціальне страхування вирішено застосувати до Чернівецької УВП штраф в розмірі 366,76 грн. за період з 21.01.2016 року до 28.02.2017 року та нарахувати пеню у розмірі 22,72 грн., які протягом десяти календарних днів підлягають сплаті на рахунки Чернівецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області. (а. с. 25).

21.03.2017 року ГУ ДФС у Чернівецькій області винесено рішення № , яким за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнобов"язкове державне соціальне страхування вирішено застосувати до Чернівецької УВП штраф в розмірі 3992,95 грн. за період з 21.01.2016 року до 28.02.2017 року та нарахувати пеню у розмірі 245,38 грн., які протягом десяти календарних днів підлягають сплаті на рахунки Чернівецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області. (а. с. 24)

03.04.2017 року позивач, заважаючи на неправомірність рішень до відповідача направив лист № 33/4-865 до якого додано копії платіжних доручень про перерахування ЄСВ по періодам вказаним в розрахункових штрафних санкцій. (а. с. 23)

21.04.2017 року Чернівецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області надала відповідь на лист позивача № 6012/24-12-13-03, в якому зазначила, що рішення № та № були прийнятті за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне. (а. с. 21-22)

Згідно виписки з ЄДРПОУ Державна установа «Чернівецька установа виконання покарань (№33) зареєстроване як юридична особа 29.11.1999 року, місцезнаходження юридичної особи: 58000, Чернівецька область, м. Чернівці, площа Соборна, 6. Основний вид економічної діяльності - 84.23 діяльність у сфері юстиції та правосуддя (а. с. 58).

Дослідження платіжних доручень встановлено, що платіжне доручення № 2 від 21.01.2016 року на загальну суму 1272,53 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 21.01.16 року та оплачено 22.01.2016 року. (а.с. 11).

Платіжне доручення № 15 від 21.01.2016 року на загальну суму 406,77 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 21.01.2016 року та оплачено 22.01.2016 року. (а. с. 13).

Платіжне доручення № 6 від 21.01.2016 року на загальну суму 56745,99 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 21.01.2016 року та оплачено 22.01.2016 року. (а. с. 12).

Платіжне доручення № 16 від 21.01.2016 року на загальну суму 20203,88 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 21.01.2016 року та оплачено 22.01.2016 року. (а. с. 13).

Платіжне доручення № 25 від 28.01.2016 року на загальну суму 5,88 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 28.01.2016 року та оплачено 29.01.2016 року. (а. с. 15).

Платіжне доручення № 22 від 28.01.2016 року на загальну суму 97,57 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 28.01.2016 року та оплачено 29.01.2016 року. (а. с. 14).

Платіжне доручення № 78 від 22.02.2016 року на загальну суму 234,42 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 22.02.2016 року та оплачено 23.02.2016 року. (а. с. 8).

Платіжне доручення № 77 від 22.02.2016 року на загальну суму 23826,00 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 22.02.2016 року та оплачено 23.02.2016 року. (а. с. 7).

Платіжне доручення № 87 від 22.02.2016 року на загальну суму 58568,34 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 22.02.2016 року та оплачено 23.02.2016 року. (а. с. 10).

Платіжне доручення № 86 від 22.02.2016 року на загальну суму 926,50 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 22.02.2016 року та оплачено 23.02.2016 року. (а. с. 9)

Платіжне доручення № 8 від 30.01.2017 року на загальну суму 85182,53 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 30.01.2017 року та оплачено 30.01.2017 року. (а. с. 16).

Платіжне доручення № 20 від 30.01.2017 року на загальну суму 341,12 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 30.01.2017 року та оплачено 30.01.2017 року. (а. с. 16).

Платіжне доручення № 21 від 30.01.2017 року на загальну суму 30645,37 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 30.01.2017 року та оплачено 30.01.2017 року. (а. с. 17).

Платіжне доручення № 57 від 14.02.2017 року на загальну суму 106,14 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 14.02.2017 року та оплачено 14.02.2017 року. (а. с. 18).

Платіжне доручення № 58 від 14.02.2017 року на загальну суму 7682,79 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 14.02.2017 року та оплачено 14.02.2017 року. (а. с. 18).

Платіжне доручення № 99 від 27.02.2017 року на загальну суму 174,98 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 27.02.2017 року та оплачено 28.02.2017 року. (а. с. 19).

Платіжне доручення № 100 від 27.02.2017 року на загальну суму 24366,41 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 27.02.2017 року та оплачено 28.02.2017 року. (а. с. 19).

Платіжне доручення № 109 від 27.02.2017 року на загальну суму 115406,78 грн., одержано Державною казначейською службою України у Чернівецькій області 27.02.2017 року та оплачено 28.02.2017 року. (а. с. 19).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно ст. 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно ст. 3 Закону № 2464-VI збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов'язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону № 2464-VI звертатися до органу доходів і зборів з письмовою заявою про зміну умов сплати єдиного внеску у разі зміни його статусу як платника (або отримання права на зміну розміру єдиного внеску, зокрема у зв'язку із зміною виду економічної діяльності).

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п'ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно ч. 11 ст. 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 12 Закону № 2464-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

Відповідно ч. 6 ст. 25 Закону № 2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Згідно п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затверджене Наказом міністерства фінансів від 14.04.2015 року № 435 (далі - Порядок № 435)

Згідно п. 1 р. ІІІ Порядку № 435 страхувальники, крім зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу, а також страхувальники, зазначені у пунктах 2, 4 цього розділу, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах передбачених законодавством, чи за цивільно-правовим договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з ФО - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідно видам діяльності, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), у частині подання Звіту за таких осіб, зобов'язані формувати та подавати до органів доходів і зборів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду.

Звітним періодом є календарний місяць.

Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів подається за формую № Д4 згідно додатком 4 до цього порядку.

Згідно п. 4 розділу IV Порядку № 435 таблиця 1 додатка 4 до цього Порядку формується та подається страхувальниками, визначеними пунктом 1 розділу ІІІ цього Порядку.

Згідно п. 7 розділу IV Порядку № 435 таблицю 4 додатка 4 до цього Порядку формують та подають до органів доходів і зборів страхувальники, які нараховують та сплачують єдиний внесок за осіб із числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової та альтернативної служби), осіб рядового і начальницького складу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не було забезпечено своєчасної сплати єдиного внеску, самостійно визначених в поданих звітах про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за перевіряємий період 2016 - 2017 р.р., що підтверджується Актом перевірки, інтегрованими картками платника податку, платіжними дорученнями.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних доказів правомірності позовних вимог, а тому оспорюванні рішення № від 21.03.2017 року і № від 21.03.2017 року є правомірним.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, оскільки позивач на вимогу суду не надав належні, достовірні та достатні докази, а тому суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2, 5, 9, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Суддя П.Д. Дембіцький