Справа № 826/3968/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3968/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
Літвінова А.В., Аблов Є.В., Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Сорочка Є.О.

при секретарі: Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції України у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції України у місті Києві, та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

1) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/26753/15 від 16 січня 2017 року, в частині негайного поновлення на роботі в період з 17 січня 2017 року по 31 січня 2017 року у розмірі 2575,87 грн., за час вимушеного прогулу;

2) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/26753/15 від 16 січня 2017 року в частині негайного поновлення на роботі в період з 01 лютого 2017 року по день фактичного допуску ОСОБА_5 до роботи;

3) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/26753/15 від 16 січня 2017 року в частині негайної виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з 17 січня 2017 року по день фактичного розрахунку, тобто по 04 травня 2017 року (по 234,17 грн. за кожен робочий день затримки) за 74 робочих дні затримки в сумі: 17 238,58 грн.;

4) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за час роботи (вимушений прогул та вимушений простій з вини роботодавця) з 01 лютого 2017 року по 20 лютого 2017 року у розмірі 3278,38 грн. (234,17 грн.*14 робочих днів);

5) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за весь період затримки в розрахунку згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року №826/26753/15 в частині виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу по 234,17 грн. за кожен робочий день з 06.04.2017 по день винесення рішення судом;

6) визнати протиправним наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ України та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ України;

7) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити ОСОБА_5 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з 06 листопада 2015 року шляхом видачі відповідного наказу, введення відповідної посади до штатного розпису Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та фактичного допуску ОСОБА_5 до роботи. Наказ про поновлення допустити до негайного виконання;

8) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразилась у фактичному недопущенні позивача до роботи на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15;

9) визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції України у місті Києві за невжиття заходів по фактичному допуску ОСОБА_5 до роботи на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, не реагування на скарги позивача, самоусунення від виконання рішення суду та не запропонування посади в органах підконтрольних Міністерству внутрішніх справ України;

10) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 за відсутність штатного розпису та не введення в штат ОСОБА_5 санкцію в розмірі 1 мінімальної заробітної плати у сумі 3200,00 грн.;

11) стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві моральну шкоду заподіяну ОСОБА_5 незаконним звільненням у розмірі середньомісячної заробітної плати останнього, яка становить 5034,75 грн. за кожен місяць вимушеного прогулу;

12) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з 20 лютого 2017 року по день поновлення на роботі;

13) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 вихідну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 5034,75 грн.;

14) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20 лютого 2017 року по день фактичного розрахунку;

15) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати та інших виплат у розмірі 9600,00 грн.;

16) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 за письмове неповідомлення про нараховані суми належні йому при звільненні 20 лютого 2017 року, санкцію у розмірі 1 мінімальної заробітної плати в сумі 3200,00 грн.;

17) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день видачі наказу про поновлення 01 лютого 2017 року до трудового стажу ОСОБА_5;

18) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день видачі наказу про поновлення на роботі до вислуги років та страхового стажу ОСОБА_5;

19) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 01 лютого 2017 року по день видачі наказу про звільнення 20 лютого 2017 до трудового стажу ОСОБА_5;

20) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 20 лютого 2017 року по день поновлення на роботі до трудового стажу ОСОБА_5;

21) визнати протиправними дії керівника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за порушення трудового законодавства України та невиконання рішення суду від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 та притягнути останнього до адміністративної відповідальності;

22) визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві що виразились у неналежному оформленні трудової книжки ОСОБА_5 та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про внесення виправлень до трудової книжки ОСОБА_5 в частині:

а) зарахування трудового стажу за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день поновлення на роботі;

б) внести виправлення у запис № 4 із зазначенням дати внесення запису 20 лютого 2017 року замість 06 листопада 2015 року;

в) доповнити запис №3 датою внесення відповідного запису, 01 лютого 2017 року;

г) у записі №4 зазначити посилання на пункт та статтю закону на підставі якого відбулося звільнення ОСОБА_5 та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати ОСОБА_5 виправлену, належним чином оформлену трудову книжку;

23) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 компенсацію за неналежне заповнення трудової книжки та за неповідомлення державної служби зайнятості про заплановане та фактичне вивільнення у розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат у сумі 15104,25 грн.;

24) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 суму заборгованості - фінансової різниці за 7,8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06 листопада 2015 року у розмірі 6 548,00 грн.;

25) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразилась у відмові розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_5 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та умисному невиконанні постанови Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15;

26) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у місті Києві по виконанню постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15, згідно ч. 9 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства, накласти штраф та зобов'язати Головне управління Національної поліції України у місті Києві виконати рішення суду в частині розгляду питання щодо прийняття позивача на службу до поліції на підставі пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»;

27) стягнути з Головного управління Національної поліції України у місті Києві на користь ОСОБА_5 моральну шкоду заподіяну ОСОБА_5 незаконною відмовою у прийнятті на службу до поліції у розмірі середньої заробітної плати, яка становить 5034,75 грн. за кожен місяць невиконання рішення суду, а саме постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року в частині, щодо прийняття ОСОБА_5 на службу до Національної поліції на підставі пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» з 05 квітня 2017 року по день фактичного виконання;

28) зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України як головний орган, вжити заходів спрямованих на працевлаштування ОСОБА_5 в підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України центральний орган виконавчої влади - Національну поліцію України, яка є правонаступником ліквідованих територіальних органів внутрішніх справ України;

29) зобов'язати Головне управління Національної поліції України у місті Києві, як правонаступника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві негайно прийняти ОСОБА_5 на службу до Національної поліції України, як прибулого з Міністерства внутрішніх справ шляхом звільнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за пунктом 64 «з» «у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року та одночасно прийняти на службу до Головного управління Національної поліції України в місті Києві на умовах визначених пунктами 9,12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» на підставі його рапорту зареєстрованого в Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за вхідним №М-1647-ОП від 05 листопада 2015 року, шляхом видання наказу про призначення на рівнозначну чи вищу посаду, за його згодою, на обрану посаду, яку надати йому для вибору шляхом запропонування всіх вакантних посад в усіх підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції України в місті Києві підрозділах;

30) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити строк присвоєння спеціального звання ОСОБА_5 та видати наказ про присвоєння старшому лейтенанту міліції ОСОБА_5 чергового спеціального звання «капітан міліції» з 31 серпня 2016 року, на підставі пункту 34 Положення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року;

31) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 грошове забезпечення за 2 місяці згідно наказу Міністерства внутрішніх справ № 453 від 20 квітня 2015 року у розмірі 10 069 грн. 50 коп. (2*5034,75 грн.) та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року за наступні 10 місяців виплати за спеціальним званням старший лейтенант міліції у розмірі 1150,00 грн. (115 грн.* 10 міс.) всього 11 219,50 грн.;

32) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про установлення строку служби в органах внутрішніх справ для виплати відсоткової надбавки за вислугу років в якому врахувати період вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день винесення рішення суду;

33) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 компенсацію за 2 невикористані відпустки за період з 06 листопада 2015 року по 31 травня 2017 року у розмірі 10 211,40 грн.;

34) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 роки в період з 08 лютого 2011 року по 06 листопада 2015 року у розмірі 10 211,40 грн.;

35) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 за ненадання відпустки згідно рапорту від 13 лютого 2017 року санкцію в розмірі 1 мінімальної заробітної плати у сумі 3200,00 грн.;

36) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме затримки у виплаті компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 рік, тривалістю 60 календарних днів в період з 08 лютого 2011 року по 06 листопада 2015 року;

37) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 на користь різницю заробітної плати за час виконання нижчеоплачуваної роботи в зв'язку з незаконним переведенням на нижчу посаду за 6 місяці в період з 04 січня 2015 року по 04 липня 2015 року у розмірі 9 868,45 грн.;

38) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з дня звільнення, тобто з 06 листопада 2015 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі, як незаконно звільненого працівника;

39) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Міністерство внутрішніх справ подати звіт про виконання судового рішення згідно частин першої - п'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України та накласти штраф у випадку не подачі звіту.

40) зобов'язати Головне управління Національної поліції України у місті Києві подати звіт про виконання судового рішення згідно частин першої - п'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України та накласти штраф у випадку не подачі звіту.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року адміністративний позов задоволено частково: Скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20 лютого 2017 року №7 о/с. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з 20 лютого 2017 року по 13 березня 2018 року в сумі 62 289, 22 грн. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 суму заборгованості - фінансової різниці за 7, 8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06 листопада 2015 року у розмірі 6 548,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог. Апелянт вважає, що суд першої інстанції самостійно змінив відповідача не неналежного, змінив суть та предмет позовних вимог та розглянув не всі позовні вимоги, які ним були заявлені. Крім того, апелянт посилався на порушення судом першої інстанції строків розгляду справи.

Також з апеляційною скаргою звернувся відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, мотивуючи необхідність скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення, неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням вимог процесуального права. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправомірно прийнято до уваги наявність судового рішення по справі № 826/26753/15 в якості преюдиційного факту. Зокрема, зазначає, що преюдиція встановлена судом в одній справі не є абсолютною та може бути спростована доказами та обставинами в іншій справі, саме до такого висновку дійшла колегія Вищого адміністративного суду України у справі №К/800/37663/15 в ухвалі від 15 вересня 2015 року. Крім того, апелянт вказує, що враховуючи той факт, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві та Подільське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, перебувають в стані припинення, у зв'язку з чим усі посади в системі органів міліції були скорочені, а всі юридичні особи, які входили до складу системи органів міліції - ліквідовані, запропонувати та перевести позивача для подальшого використання на службі на іншу посаду не тільки в межах м. Києва, а й в межах України не було можливим.

У наданому до суду апеляційної інстанції письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідача, ОСОБА_5 зазначає, що апеляційна скарга Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. ОСОБА_5 вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення його позовних вимог, прийнято з дотриманням вимог матеріального права за наявності відповідних правових підстав.

В свою чергу у поданому до суду апеляційної інстанції письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні ряду позовних вимог є законним і обґрунтованим, а підстав для його скасування в цій частині, з наданої позивачем апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що питання щодо поновлення позивача на роботі внаслідок незаконного звільнення було предметом дослідження і вирішення в адміністративній справі № 826/26753/15.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 позов ОСОБА_5 задоволено частково: визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року № 1009 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_5; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві щодо не запропонування ОСОБА_5 інших посад та не встановлення можливості подальшого використання на службі; поновлено позивача на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві; стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 37 347,00 грн.; стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 497,96 грн.; зобов'язано Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_5 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»; допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15 апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задоволено частково: постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними дій, що виразилися у фальсифікації інформації викладеної у службовій характеристиці, розповсюдження інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, зобов'язання начальника ГУ МВС України, МВС України та ГУНП в м. Києві письмово спростувати відомості, поширені у службовій характеристиці, та внесення змін до неї - скасовано, провадження в цій частині - закрито.

Абзац 5 та 6 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року - скасовано та викладено в наступній редакції: «Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 70251 грн. Стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 936 грн. 68 коп.». Абзац 10 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року щодо стягнення судового збору з позивача - виключено. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 7000 грн. В решті - постанову залишено без змін.

На виконання постанов Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15 Головним управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві 01 лютого 2017 року прийнято наказ №4 о/с, яким поновлено ОСОБА_5 (М-174195) на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління, із 06 листопада 2015 року, виплативши середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20 лютого 2017 року №7 о/с звільнено із 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), згідно з підпунктом «г» (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта ОСОБА_5 (М-174195), начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління.

Позивач не погоджуючись із наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20 лютого 2017 року №7 о/с та з бездіяльністю щодо виконання постанов Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що законними і обґрунтованими в межах заявленого адміністративного позову є лише вимоги ОСОБА_5 про: скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20 лютого 2017 року №7 о/с; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з 20 лютого 2017 року по 13 березня 2018 року в сумі 62 289, 22 грн. та стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 суми заборгованості - фінансової різниці за 7, 8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06 листопада 2015 року у розмірі 6 548,00 грн.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічна норма кореспондується в ст. 129-1 Конституції України в якій встановлено, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15 набрали законної сили та є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно, з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, відсутність у судовому рішенні вказівки на це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Матеріали справи свідчать, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року №826/26753/15 прийнята в порядку письмового провадження, тобто за відсутності представників сторін.

Згідно доводів представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, копія постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 надійшла на адресу юридичної особи лише 30 січня 2017 року.

Відповідно, вказана постанова підлягала обов'язковому виконанню з дати отримання такої постанови суб'єктом владних повноважень, оскільки до моменту отримання і ознайомлення із судовим рішенням, тобто обізнаності щодо негайного виконання певного обов'язку, відповідач не міг його виконати.

В матеріалах справи наявна копія витягу з наказу від 01 лютого 2017 року №4 о/с про поновлення ОСОБА_5 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління із 06 листопада 2015 року та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що відповідачем було виконано постанову Окружного адміністративного суд від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 в частині поновлення ОСОБА_5 на роботі, а доводи щодо несвоєчасного виконання рішення суду в цій частині не приймаються до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, судове рішення було прийнято в порядку письмового провадження та наказ про поновлення було видано відповідачем, одразу після отримання постанови Окружного адміністративного суд від 16 січня 2017 року №826/26753/15.

З матеріалів справи вбачається, що наказ про поновлення позивача на службі від 01 лютого 2017 року № 4 о/с не є предметом судового оскарження.

Крім того, необхідно також зазначити, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», а також прийнята на виконання цього Закону Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5.

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.

Частиною 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Як зазначає позивач, стягнуті постановами Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15 ОСОБА_5 виплати, не були здійснені ні Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ в місті Києві, ні Головним управлінням Національної поліції у місті Києві, що також відповідачами не спростовано та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме листом Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції у місті Києві від 15 лютого 2017 року № М-67/125/30/03-2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 вказаного вище Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Також відповідальність за невиконання рішення суду передбачено ст. 382 Кримінального кодексу України.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки виконання рішення суду в частині стягнення коштів з відповідача забезпечується шляхом здійснення процедури виконавчого провадження.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_5 звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа із примусового виконання судових рішень в адміністративній справі № 826/26753/15 (в частині, що не стосується негайного виконання судових рішень).

Відповідно, позивачем не вчинено дій із забезпечення примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили. У зв'язку з цим позовні вимоги, у яких позивач просить: стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/26753/15 від 16 січня 2017 року, в частині негайного поновлення на роботі в період з 17 січня 2017 року по 31 січня 2017 року у розмірі 2575,87 грн., за час вимушеного прогулу; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/26753/15 від 16 січня 2017 року, в частині негайного поновлення на роботі в період з 01 лютого 2017 року по день фактичного допуску ОСОБА_5 до роботи; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/26753/15 від 16 січня 2017 року в частині негайної виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з 17 січня 2017 року по день фактичного розрахунку, тобто по 04 травня 2017 року (по 234,17 грн. за кожен робочий день затримки) за 74 робочих дні затримки в сумі: 17 238,58 грн.; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за весь період затримки в розрахунку згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15 в частині виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу по 234,17 грн. за кожен робочий день з 06 квітня 2017 року до дня винесення рішення судом; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за час роботи (вимушений прогул та вимушений простій з вини роботодавця) з 01 лютого 2017 року по 20 лютого 2017 року у розмірі 3278,38 грн. (234,17 грн.*14 робочих днів); стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за весь період затримки в розрахунку згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15 в частині виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу по 234,17 грн. за кожен робочий день з 06 квітня 2017 року по день винесення рішення судом; стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 за відсутність штатного розпису та не введення в штат ОСОБА_5 санкцію в розмірі 1 мінімальної заробітної плати у сумі 3200,00 грн., є взаємопов'язаними та по своїй суті стосуються застосування до роботодавця відповідальності за не виконання рішення суду, а оскільки даним рішенням встановлено, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 в частині поновлення ОСОБА_5 на службі виконано, а в іншій частині підлягає виконанню шляхом застосування процедури виконавчого провадження, то вказані вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача стосовно стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 грошових коштів за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати та інших виплат у розмірі 9600,00 грн., оскільки стосовно стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати та інших виплат у розмірі 9600 грн., встановлено, що санкції за порушення законодавства про працю (штрафи) накладає управління Держпраці на підставі винесених ними постанов у ході планової чи позапланової перевірки роботодавця. Виконання цих постанов покладається на Державну виконавчу службу. Однак, враховуючи, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві перестало здійснювати свою господарську діяльність ще з 07 листопада 2017 року, відтак ні планових ні позапланових перевірок Управління Держпраці не здійснювало, доказів прийняття відповідних постанов про стягнення санкцій не має.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ України та зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ України, позивача звільнено у запас Збройних сили України згідно з підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) з 06 листопада 2015 року.

Разом з тим, на переконання судової колегії, звільнення позивача за даним наказом є аналогічним звільненню, яке було предметом розгляду у справі № 826/26753/15, тобто позивача звільнено тим же числом, а саме 06 листопада 2015 року та з тих же підстав, а саме на підставі підпункту «г» пункту 64 (через скорочення штатів), незважаючи на те, що позивач виявляв бажання проходити службу в органах внутрішніх справ.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 скасовано наказ про звільнення ОСОБА_5 від 06 листопада 2015 року, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду, якою скасовано наказ про звільнення позивача від 06 листопада 2015 року в цій частині залишено без змін.

Отже, судами при розгляді аналогічного рішення про звільнення, встановлено його протиправність та скасовано, з огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачем допущено ті самі правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наказ про звільнення ОСОБА_5 від 20 лютого 2017 року №7 о/с є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправними дій керівника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за порушення трудового законодавства України та невиконання рішення суду від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 та притягнення останнього до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що по виконанню постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 щодо поновлення ОСОБА_5 на посаді (тобто в частині негайного виконання судового рішення) відкрито виконавче провадження.

Отже, відповідальність боржника за невиконання судового рішення передбачена вказаним законом, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав.

При цьому, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_5 про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з 20 лютого 2017 року по день поновлення на роботі, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки, як встановлено даним рішенням, позивача було незаконно звільнено наказом від 20 лютого 2017 року № 7 о/с.

Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід'ємним правом позивача, захист якого гарантований ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною його національного законодавства. Неправомірна бездіяльність щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу порушує право позивача на законне сподівання мати можливість користуватися своєю власністю, своєчасно і в повному обсязі і в порядку, визначеному законом, отримати належні йому кошти із бюджету при відсутності з його боку порушення закону.

Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, визначеними Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділу IV вказаного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Правильність визначення періоду вимушеного прогулу та суми нарахування відповідних виплат, судом першої інстанції здійснено вірно та перевірено судом апеляційної інстанції.

Стосовно ж позовних вимог про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 вихідну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 5034,75 грн.; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 20 лютого 2017 року по день фактичного розрахунку; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 за письмове неповідомлення про нараховані суми належні йому при звільненні 20 лютого 2017 року, санкцію у розмірі 1 мінімальної заробітної плати в сумі 3200,00 грн., то колегія суддів не вбачає правових підстав для їх задоволення, оскільки колегією суддів встановлено, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20 лютого 2017 року №7 о/с є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Також колегія суддів вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню позовну вимогу ОСОБА_5 щодо стягнення з Головного управління Національної поліції України у місті Києві на користь позивача моральної шкоди, заподіяної незаконною відмовою у прийнятті на службу до поліції у розмірі середньої заробітної плати, яка становить 5034,75 грн. за кожен місяць невиконання рішення суду, а саме постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року в частині, щодо прийняття ОСОБА_5 на службу до Національної поліції на підставі пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» з 05 квітня 2017 року по день фактичного виконання, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідачів; крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в цій частині нормативно та документально не підтверджуються.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразилась у фактичному недопущенні позивача до роботи на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15, оскільки вказані обставини не підтверджені документально.

Що стосується стягнення з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_5 незаконним звільненням, у розмірі середньомісячної заробітної плати останнього, яка становить 5034,75 грн., то враховуючи, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20 лютого 2017 року №7 о/с про звільнення ОСОБА_5 є скасованим, крім того в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідачів; а також, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми, то вказана вимога не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції України у місті Києві за невжиття заходів по фактичному допуску ОСОБА_5 до роботи на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, нереагування на скарги позивача, самоусунення від виконання рішення суду та незапропонування посади в органах підконтрольних Міністерству внутрішніх справ України, то вона також не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Зі змісту постанов Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 та Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15 вбачається, що резолютивні частини вказаних рішень не містять зобов'язальних приписів для Міністерства внутрішніх справ України.

При цьому, Головного управління Національної поліції України у місті Києві зобов'язано розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_5 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Питання примусового виконання рішення суду врегульовано Законом України «Про виконавче провадження». Разом із тим, матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до суду із відповідною заявою, а також те, що судом видано на підставі цієї заяви виконавчий лист в частині примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15: «Зобов'язати Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_5 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

На переконання колегії суддів не підлягають задоволенню також позовні вимоги ОСОБА_5 про: зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день видачі наказу про поновлення 01 лютого 2017 року до трудового стажу ОСОБА_5; зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день видачі наказу про поновлення на роботі до вислуги років та страхового стажу ОСОБА_5; зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 01 лютого 2017 року по день видачі наказу про звільнення 20 лютого 2017 року до трудового стажу ОСОБА_5; зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 20 лютого 2017 року по день поновлення на роботі до трудового стажу ОСОБА_5, оскільки вони є необґрунтованими. Колегія суддів вважає, що право позивача щодо зарахування вислуги років за час вимушеного прогулу не порушено, так як постановою Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/26753/15 від 16 січня 2017 року поновлено ОСОБА_5 на посаді, а тому після виконання зазначеного судового рішення, роботодавець має врахувати весь час вимушеного прогулу до вислуги років та трудового стажу.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразились у неналежному оформленні трудової книжки ОСОБА_5 та зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про внесення виправлень до трудової книжки ОСОБА_5 в частині: а) зарахування трудового стажу за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день поновлення на роботі; б) внести виправлення у запис № 4 із зазначенням дати внесення запису 20 лютого 2017 року замість 06 листопада 2015 року; в) доповнити запис № 3 датою внесення відповідного запису, 01 лютого 2017 року; г) у записі №4 зазначити посилання на пункт та статтю закону на підставі якого відбулося звільнення ОСОБА_5 та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати ОСОБА_5 виправлену, належним чином оформлену трудову книжку; стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 компенсацію за неналежне заповнення трудової книжки та за неповідомлення державної служби зайнятості про заплановане та фактичне звільнення у розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат у сумі 15 104,25 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно з пунктом 2.4 зазначеної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Отже, порядок ведення трудової книжки передбачає, що записи до неї вносяться на підставі відповідних наказів роботодавця, який, в свою чергу, у разі виникнення судового спору має бути прийнятий після набрання відповідним судовим рішенням законної сили.

З огляду на викладене, після скасування в судовому порядку оскаржуваного наказу в частині, що стосується ОСОБА_5 та поновлення його на посаді, відповідач зобов'язаний прийняти відповідний наказ, на підставі якого працівником кадрової служби будуть внесені відповідні записи до трудової книжки позивача, а тому зазначені позовні вимоги про спонукання відповідача внести такі записи є передчасними, носять характер превентивного захисту та задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 суму заборгованості - фінансової різниці за 7,8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві № 1009 о/с від 06 листопада 2015 року у розмірі 6 548,00 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Враховуючи, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/26753/15 від 16 січня 2017 року, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06 листопада 2015 року, то зазначена вимога є обґрунтованою, та підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги, у якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразилась у відмові розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_5 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та умисному невиконанні постанови Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15, то вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва №826/26753/15 від 16 січня 2017 року не було винесено рішення зобов'язального характеру відносно Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві стосовно зобов'язання розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_5 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки, в рішенні встановлено, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві не наділене повноваженнями встановлювати відповідність осіб вимогам, які пред'являються до поліцейських.

Відтак, зазначена вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції України у місті Києві по виконанню постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15, згідно з ч. 9 ст. 267 КАС України, накладення штрафу та зобов'язання Головного управління Національної поліції України у місті Києві виконати рішення суду в частині розгляду питання щодо прийняття позивача на службу до поліції на підставі пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», необхідно зазначити, що дана позовна вимога також не підлягає задоволенню, оскільки, виконання рішення суду в цій частині забезпечується шляхом здійснення процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження2, або звернення до суду із відповідною заявою в межах адміністративної справи № 826/26753/15, а отже позивач повинен вчинити дії щодо забезпечення примусового виконання рішення суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України як головного органу, вжити заходів спрямованих на працевлаштування ОСОБА_5 в підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України центральний орган виконавчої влади - Національну поліцію України, яка є правонаступником ліквідованих територіальних органів внутрішніх справ України, то вона не підлягає задоволенню, з огляду на те, що згідно із приписами Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, проведення добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, на підставі конкурсу.

При цьому, права позивача були захищені судом в адміністративній справі № 826/3968/17, шляхом зобов'язання Головного управління Національної поліції у місті Києві України розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_5 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Національної поліції України у місті Києві, як правонаступника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві негайно прийняти ОСОБА_5 на службу до Національної поліції, як прибулого з Міністерства внутрішніх справ шляхом звільнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за пунктом 64 «з» «у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року та одночасно прийняти на службу до Головного управління Національної поліції України у місті Києві на умовах визначених пунктами 9,12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» на підставі його рапорту зареєстрованого в Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за вхідним №М-1647-ОП від 05 листопада 2015 року, шляхом видання наказу про призначення на рівнозначну чи вищу посаду, за його згодою, на обрану посаду, яку надати йому для вибору шляхом запропонування всіх вакантних посад в усіх підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції України у місті Києві підрозділах, необхідно зазначити наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не може підміняти уповноважений орган, а саме Головне управління Національної поліції України у місті Києві у вирішенні питання щодо працевлаштування ОСОБА_5

Також, колегія суддів звертає увагу, що в постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року № 826/26753/15 було вирішено питання щодо зобов'язання Головного управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_5 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», відповідно, колегія суддів вважає, що даним рішенням забезпечено належний та допустимий в межах закону захист прав позивача щодо вирішення питання про його майбутнє працевлаштування в органах поліції.

Що стосується вимог, у яких позивач просить суд зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити строк присвоєння спеціального звання ОСОБА_5 та видати наказ про присвоєння старшому лейтенанту міліції ОСОБА_5 чергового спеціального звання «капітан міліції» з 31 серпня 2016 року, на підставі пункту 34 Положення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року та стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 грошового забезпечення за 2 місяці згідно наказу Міністерства внутрішніх справ № 453 від 20 квітня 2015 року у розмірі 10 069 грн. 50 коп. (2*5034,75 грн.) та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року за наступні 10 місяців виплати за спеціальним званням старший лейтенант міліції у розмірі 1150,00 грн. (115 грн.* 10 міс.) всього 11 219,50 грн., варто зазначити наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 27 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114) спеціальні звання рядового і начальницького складу присвоюються особам, прийнятим на службу в органи внутрішніх справ, з урахуванням їх особистих якостей, спеціальної або військової освіти, рівня підготовки, службового досвіду та інших умов, передбачених цим Положенням (абзац перший).

Колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що в разі поновлення особи на службі в зв'язку з незаконним звільненням, особа має право на відновлення всіх прав, які були порушені внаслідок такого звільнення, зокрема, і на присвоєння чергового спеціального звання.

Натомість, присвоєння чергового спеціального звання повинно відбуватись відповідно до вказаних вимог Положення № 114, в тому числі, в разі поновлення особи на службі в зв'язку з незаконним звільненням.

Окрім того, повноваження щодо присвоєння спеціального звання є дискреційними повноваженнями відповідного керівника, оскільки таке питання вирішується з урахуванням особистих якостей, спеціальної або військової освіти, рівня підготовки, службового досвіду та інших умов.

Отже, вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими позовні вимоги щодо зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про установлення строку служби в органах внутрішніх справ для виплати відсоткової надбавки за вислугу років в якому врахувати період вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день винесення рішення суду, оскільки вказані дії відповідача віднесено до дискреційних повноважень відповідача.

Що стосується вимог, в яких ОСОБА_5 просить суд стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 компенсацію за 2 невикористані відпустки за період з 06 листопада 2015 року по 31 травня 2017 року у розмірі 10 211,40 грн. та стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 за ненадання відпустки згідно рапорту від 13 лютого 2017 року санкцію в розмірі 1 мінімальної заробітної плати у сумі 3200,00 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року в адміністративній справі № 826/26753/15 та даним судом рішенням, період з 06 листопада 2015 року по 16 січня 2017 року та період з 20 лютого 2017 року по 13 березня 2018 року визначено як вимушений прогул у зв'язку з незаконним звільненням ОСОБА_5 наказом від 06 листопада 2015 року №1009 о/с, наказом від 20 лютого 2017 року № 7 о/с, тобто позивач в дані періоди не працював, а відтак в нього не виникало права на відпустку, таким чином позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 роки в період з 08 лютого 2011 року по 06 листопада 2015 року у розмірі 10 211,40 грн. та стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме затримки у виплаті компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 рік, тривалістю 60 календарних днів в період з 08 лютого 2011 року по 06 листопада 2015 року, необхідно зазначити наступне.

Згідно наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1009 о/с, старший лейтенант міліції ОСОБА_5 використав у повному обсязі відпустку за 2015 рік.

Отже відсутні будь-які підстави вважати, що відпустка за 2011-2014 роки позивачем не використана, окрім того матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували такий факт.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача, у яких останній просить зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Міністерство внутрішніх справ подати звіт про виконання судового рішення згідно ч. 1 - 5 ст. 267 КАС України та накласти штраф у випадку неподачі звіту та зобов'язати Головне управління Національної поліції України в місті Києві подати звіт про виконання судового рішення згідно ч. 1 - 5 ст. 267 КАС України та накласти штраф у випадку не подачі звіту, необхідно зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 267 КАС України (в редакції на час звернення позивача до суду), суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Як вбачається з вищенаведених норм, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду.

Вказана норма відповідає ч. 1 ст. 382 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року) згідно з якою, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Виходячи з обставин даної справи, на даній стадії, колегія суддів апеляційної інстанції аналогічно з судом першої інстанції не вбачає за необхідне зобов'язувати суб'єктів владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5

При цьому, доводи викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційних скарг - відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді І.В. Федотов

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 11 червня 2018 року.