Справа № 817/1658/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/1658/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"06" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Шевчук С.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Єфремової О.С.,

представника апелянта Нестерчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "22" листопада 2017 р. у справі за позовом Малого приватного підприємства фірма "Промсервіс" до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про зобов'язання вчинення певних дій ,

суддя в 1-й інстанції - Зозуля Д.П.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ

01.11.2017р Мале приватне підприємство фірма "Промсервіс" подало до Рівненського окружного адміністративного суду адміністративний позов, в якому просив:

- зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області зарахувати Малому приватному підприємству фірма "Промсервіс" () податкові зобов'язання за платіжними дорученнями №2418 від 17.05.2016р на суму 273985,00грн., №2428 від 18.05.2016р на суму 148634,19грн., №2430 від 19.05.2016р на суму 13361,96грн., №2427 від 17.05.2016р на суму 83496,00грн. №2426 від 17.05.2016р в сумі 36000,00грн., №2420 від 17.05.2016р в сумі 14747,00грн., №2425 від 17.05.2016р в сумі 21893,00грн., №2424 від 17.05.2016р в сумі 23679,00грн., №2423 від 17.05.2016р на суму 4788,00грн. в рахунок сплати акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року.

- зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області врахувати в інтегрованій картці обліку акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами наявну оплату цього податку з боку Малого приватного підприємства фірма "Промсервіс" () згідно з платіжними дорученнями №2418 від 17.05.2016р на суму 273985,00грн., №2428 від 18.05.2016р на суму 148634,19грн., №2430 від 19.05.2016р на суму 13361,96грн., №2427 від 17.05.2016р на суму 83496,00грн. №2426 від 17.05.2016р в сумі 36000,00грн., №2420 від 17.05.2016р в сумі 14747,00грн., №2425 від 17.05.2016р в сумі 21893,00грн., №2424 від 17.05.2016р в сумі 23679,00грн., №2423 від 17.05.2016р на суму 4788,00грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від "22" листопада 2017 року задоволено адміністративний позов.

Зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області зарахувати Малому приватному підприємству фірма "Промсервіс" () сплачені податкові зобов'язання за платіжними дорученнями №2418 від 17.05.2016р на суму 273985,00грн., №2428 від 18.05.2016р на суму 148634,19грн., №2430 від 19.05.2016р на суму 13361,96грн., №2427 від 17.05.2016р на суму 83496,00грн., №2426 від 17.05.2016р на суму 36000,00грн., №2420 від 17.05.2016р на суму 14747,00грн., №2425 від 17.05.2016р на суму 21893,00грн., №2424 від 17.05.2016р на суму 23679,00грн., №2423 від 17.05.2016р на суму 4788,00грн. в рахунок сплати акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року.

Зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області врахувати в інтегрованій картці обліку акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами наявну оплату цього податку зі сторони Малого приватного підприємства фірма "Промсервіс" () згідно з платіжними дорученнями №2418 від 17.05.2016р на суму 273985,00грн., №2428 від 18.05.2016р на суму 148634,19грн., №2430 від 19.05.2016р на суму 13361,96грн., №2427 від 17.05.2016р на суму 83496,00грн., №2426 від 17.05.2016р на суму 36000,00грн., №2420 від 17.05.2016р на суму 14747,00грн., №2425 від 17.05.2016р на суму 21893,00грн., №2424 від 17.05.2016р на суму 23679,00грн., №2423 від 17.05.2016р на суму 4788,00грн.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства, Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області звернулось з апеляційною скаргою, просить суд скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "22" листопада 2017 року і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов дійшов помилкових висновків та зазначає про законність неврахування вказаних платіжних доручень контролюючим органом, оскільки кошти до бюджету не зараховано. Вказує, що контролюючі органи не уповноважені самостійно коригувати інформацію в інтегрованій картці.

В відзиві на апеляційну скаргу позивач стверджує, що судом першої інстанції на підставі норм чинного законодавства правильно визначено про наявність у платника податків законного матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов'язань платника податків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді по справі, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

Колегією суддів встановлено, що в травні 2016 року Малим приватним підприємством фірма "Промсервіс" подано до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, до Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (Гощанське відділення), до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (Костопільське відділення), до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (Здолбунівське відділення), до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (Острозьке відділення) декларації акцизного податку за квітень 2016 року.

Суми задекларованого акцизного податку, що підлягає сплаті до бюджету позивач сплатив повністю, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями, а саме: №2418 від 17.05.2016р на суму 273985,00грн, №2428 від 18.05.2016р на суму 148634,19грн., №2430 від 19.05.2016р на суму 13361,96грн., №2427 від 17.05.2016р на суму 83496,00грн., №2426 від 17.05.2016р в сумі 36000,00грн., №2420 від 17.05.2016р в сумі 14747,00грн., №2425 від 17.05.2016р в сумі 21893,00грн., №2424 від 17.05.2016р в сумі 23679,00грн., №2423 від 17.05.2016р на суму 4788,00грн (а.с.6-14).

Крім того, своєчасна та у повній мірі сплата акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року підтверджена Постановами Рівненського окружного адміністративного суду, що набули законної сили у справах №817/900/16, №817/901/16, №817/919/16, №817/920/16, №817/921/16, № 817/1022/16, № 817/308/17.

Разом з тим, органи Державної фіскальної служби за результатами розгляду вказаних справ не зарахувати Малому приватному підприємством фірма "Промсервіс" податкові зобов'язання за вказаними платіжними дорученнями в рахунок сплати акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року та не врахували у інтегрованій картці обліку акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами наявну оплату цього податку з боку Малого приватного підприємства фірма "Промсервіс".

01 січня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 року №1797-VIII, відповідно до статей 191 та 193 якого оперативний облік у картках особових рахунків передано Головному управлінню Державної фіскальної служби у Рівненській області.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Рівненській області також не було взято до уваги, що позивач сплатив акцизний податок за квітень 2016 року повністю та не враховано рішення судів у справах №817/900/16, №817/901/16, №817/919/16, №817/920/16, №817/921/16, №817/1022/16, №817/308/17.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України визначено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно пунктів 223.1 та 223.2 статті 223 Податкового кодексу України базовий податковий період для сплати акцизного податку відповідає календарному місяцю. Платник податку з підакцизних товарів (продукції), вироблених або переобладнаних на митній території України; імпортер алкогольних напоїв та тютюнових виробів; суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів; оптовий постачальник електричної енергії подає щомісяця не пізніше 20 числа наступного періоду контролюючому органу за місцем реєстрації декларацію акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 цього Кодексу.

Таким чином, останнім днем сплати акцизного податку є 30-ий день після звітного періоду.

Разом з тим, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктами 129.6, 129.7 статті 129 Кодексу визначено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Колегія суддів зауважує, що чинним законодавством України передбачено, що обов'язок платника податків по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язаний з моментом сплати такого зобов'язання.

Відповідно пункту 22.4 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що конституційний обов'язок платника зі сплати податків слід вважати виконаним з часу подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджетної системи України на відповідний рахунок Державного казначейства грошових коштів з рахунку платника у банку за наявності у нього достатнього грошового залишку на день платежу. При цьому, платник не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків до бюджету.

Отже, за наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов'язок зі сплати відповідної суми податкового зобов'язання слід визнати виконаним незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.04.2017 року у справі №К/800/34289/16.

Як вбачається з матеріалів справи, судами у справах №817/900/16, №817/901/16, №817/919/16, №817/920/16, №817/921/16, №817/1022/16, №817/308/17, №817/85/17 було визначено, що позивачем на підставі платіжних доручень №2418 від 17.05.2016р на суму 273985,00грн., №2428 від 18.05.2016р на суму 148634,19грн., №2430 від 19.05.2016р на суму 13361,96грн., №2427 від 17.05.2016р на суму 83496,00грн., №2426 від 17.05.2016р в сумі 36000,00грн., №2420 від 17.05.2016р в сумі 14747,00грн., №2425 від 17.05.2016р в сумі 21893,00грн., №2424 від 17.05.2016р в сумі 23679,00грн., №2423 від 17.05.2016р на суму 4788,00грн. через розрахунковий рахунок у ПАТ "Фідобанк" перераховано до бюджету акцизний податок за квітень 2016 року повністю та вчасно.

Відтак, позивач сплатив визначену ним суму акцизного податку за квітень 2016 року та у строк визначений податковим законодавством.

Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем належно виконано податковий обов'язок з перерахування акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року.

Разом з тим, організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначено Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016р №422 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.05.2016р за №751/28881 (далі Порядок № 422).

Відповідно змісту пункту 2 розділу I Порядку №422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Згідно пункту 3 розділу I Порядку №422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

За змістом пункту 2 глави 1 розділу II Порядку №422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Пунктом 1 глави 1 розділу III Порядку №422 визначено, що для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органів Казначейства у процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файлу @B; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Отже, у картках особових рахунків відображається повна хронологія нарахувань податкових зобов'язань, їх сплата тощо. Однак, Порядок №422 не визначає процедуру здійснення дій відповідними органами ДФС при наявності певних обставин, зокрема, не зарахування до бюджету сплачених платником податків своїх податкових зобов'язань з вини банку.

При цьому, відповідно змісту пункту 5 розділу I Порядку №422, у разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Отже, з вказаної норми вбачається, що відповідач має можливість здійснювати відповідні коригування облікових показників ІКП у ручному режимі у разі необхідності.

Відповідно статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп.108-109, ЄСПЛ 2000-І).

Отже, відсутність національного законодавства, яке регулювало порядок відображення в інтегрованій картці обліку платника акцизного податку сплату податку платником у випадку, коли така сплата здійснена через банківську установу, однак ці кошти з незалежних від платника обставин не були зараховані на відповідний рахунок Державного казначейства, не може слугувати підставою для не відображення цієї сплати у відповідній картці обліку.

Враховуючи відсутність процедури здійснення дій відповідними органами ДФС при наявності обставин, встановлених пунктом 129.6 статті 129 Податкового кодексу України та той факт, що позивачем вчинені всі необхідні дії для фактичної сплати податкового зобов'язання з акцизного податку за квітень 2016 року, суд вважає, що через нездатність забезпечити звільнення позивача від відповідальності, на що він має право за Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", держава в особі відповідача, поклала на нього надмірний та неспіврозмірний податковий тягар, порушивши таким чином свої зобов'язання за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Крім того, незарахування позивачу податкових зобов'язань на вказану суму згідно з зазначеними платіжними дорученнями та не врахування у картках обліку по акцизному податку наявної оплати цього податку з боку платника податків призводить до обліку за позивачем податкового боргу на таку суму, що має наслідком необхідність повторно сплатити таку ж суму, тобто фактично є подвійним оподаткуванням заявленої у податкових деклараціях з акцизного податку за квітень 2016 року суми.

Враховуючи той факт, що судам відведено ключову роль у забезпеченні ефективного захисту прав, гарантованих Конвенцією, саме суди та прирівняні до них інституції вважаються, як правило тими ефективними засобами захисту на національному рівні, до яких за Конвенцією потрібно звертатися за захистом своїх прав, перш ніж шукати підтримку в Європейському суді з прав людини (див. рішення щодо прийнятності від 17.12.2002р у справі Воробйова проти України, заява №27517/02; рішення щодо прийнятності від 18.05.2004р у справі Архипов проти України, заява №25660/02), суд першої інстанції дійшов висновку, що зобов'язання відповідача зарахувати позивачу податкові зобов'язання за платіжними дорученнями №2418 від 17.05.2016р на суму 273985,00грн., №428 від 18.05.2016р на суму 148634,19грн., №2430 від 19.05.2016р на суму 13361,96грн., №2427 від 17.05.2016р на суму 83496,00грн., №2426 від 17.05.2016р в сумі 36000,00грн., №2420 від 17.05.2016р в сумі 14747,00грн., №2425 від 17.05.2016р в сумі 21893,00грн., №2424 від 17.05.2016р в сумі 23679,00грн., №2423 від 17.05.2016р на суму 4788,00грн. в рахунок сплати акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року, відповідатиме положенням практики Європейського суду з прав людини та буде належним способом відновлення порушеного права позивача.

Аналогічну правову позицію було викладено Вищий адміністративним судом України в ухвалі від 14.02.2017р у справі №К/800/31650/16.

Враховуючи зазначені норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "22" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: С.М. Шевчук

В.Б. Шидловський

Повне судове рішення складено "06" червня 2018 р.