Справа № 804/648/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року Справа № 804/648/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІДНА ДИСТРИБУЦІЙНА МЕРЕЖА»
до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
26.01.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов було залишено без руху через невідповідність вимогам ст.ст.160, 161 КАС України та надано позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання ухвали суду від 26.01.2018 року, позивач виправив вказані недоліки у зазначений судом строк.
15.02.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
12.03.2018 року на виконання вимог ухвали від 15.02.2018 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити та у якому зазначено, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення. Відповідач вважає податкове повідомлення - рішення правомірним, та таким, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим, підстави для його скасування відсутні.
21.03.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні та продовжено сторонам строк для надання відповіді на відзив та заперечень.
10.04.2018 року позивач отримав ухвалу від 21.03.2018 року, що підтверджується поштовим повідомленням долученим до матеріалів справи, у встановлений ухвалою строк відповіді на відзив до суду не надав.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області № 3753 від 03.08.2017 року та направлення на перевірку від 04.08.2017 року № 5472 та №5473 відповідачем було проведено фактичну перевірку щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за результатами якої винесено акт №689/20/30/РРО/38281011 від 11.08.2017 року.
- 28.02.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 2800,00 грн. (прибутковий касовий ордер №14 від 28.02.2017р.);
- 03.03.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 8650,00 грн. (прибутковий касовий ордер №15 від 03.03.2017р.);
- 06.03.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 1100,00 грн. (прибутковий касовий ордер №16 від 06.03.2017р.);
- 11.04.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 490,00 грн. (прибутковий касовий ордер №29 від 11.04.2017р.);
- 20.04.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 2000,00 грн. (прибутковий касовий ордер №33 від 20.04.2017р.);
- 27.05.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 1000,00 грн. (прибутковий касовий ордер №41 від 27.05.2017р.);
- 04.07.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 1500,00 грн. (прибутковий касовий ордер №57 від 04.07.2017р.);
- 05.07.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 1200,00 грн. (прибутковий касовий ордер №58 від 05.07.2017р.).
Вказані готівкові кошти були зазначені товариством у окремій касовій книзі, яка ведеться на складі за адресою: Харківська обл., Харківський район, смт. Васищеве, вул. Промислова, 11.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Щодо посилань позивача про протиправність дій контролюючого органу щодо проведення перевірки та невідповідності наказу про проведення перевірки, суд зазначає наступне.
У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок, відповідно до вимог цього Кодексу, а також, перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до п.75.1.3 ч.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших обєктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліценцій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Особливості проведення фактичної перевірки визначено ст.80 ПК України.
Відповідно до п.80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Згідно пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п.80.5 ст.80 ПК України).
Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів.
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.
З аналізу даних правових норм слідує, що у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення.
Суд зазначає, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України, що наведена у постанові від 24.12.2010 у справі №21-25а10, платник податку який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковим органом.
Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.
Судом встановлено, що службові особи контролюючого органу були допущені до перевірки, при цьому зауважень до наказу в момент вручення не було, таким чином, суд не приймає до уваги посилання позивача, щодо невідповідності наказу про проведення перевірки вимогам чинного законодавства.
Також, позивачем в обґрунтування позовних вимог вказано, що він має відокремлений структурний підрозділ, який не має статусу філії чи представництва та оскільки за затвердженою структурою має два місця здійснення готівкових розрахунків, дві каси, тому й у кожному такому місці ведеться касова книга.
При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що кожна юридична особа, що має касу веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою у національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів), при цьому згідно з Цивільним кодексом України під відокремленим підрозділом розуміють лише філії та представництва, відомості про які вносяться до Єдиного державного реєстру, а отже на думку відповідача вказаний склад не є відокремленим підрозділом, у звязку з чим у позивача були відсутні підстави для ведення двох касових книг.
Щодо вищевказаних тверджень сторін суд зазначає наступне.
Порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні регулюється Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637).
Згідно з пунктом 1.2 Положення № 637 оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій; касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.
У відповідності до п. 2.2 Положення № 637 підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності), через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.
Відповідно до пункту 3.1 Положення № 637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.
Пунктом 2.6 Положення № 637 визначено, що вся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
З матеріалів справи вбачається, що під час проведення фактичної перевірки встановлено, що позивач проводив розрахункові операції через зареєстрований у встановленому законодавством порядку реєстратор розрахункових операцій в магазині за адресою: м. Харків, вул. Молочна, 3. Також, з касової книги підприємства, яка ведеться за адресою: м. Харків, вул. Молочна, 3, готівкові кошти видавались для передачі в банк на розрахунковий рахунок та на склад підприємства за адресою: Харківська обл., Харківський район, смт.Васищеве, вул.Промислова, 11 для виплати заробітної плати, виплати компенсацій за використання авто та виплати компенсацій за невикористану відпустку при звільненні.
Вказана готівка була відображена підприємством у окремій касовій книзі, відповідач вважає, що склад, який знаходиться за адресою: Харківська обл., Харківський район, смт. Васищеве, вул.Промислова, 11, не є відокремленим структурним підрозділом, який має право на ведення окремої касової книги, оскільки він не зареєстрований згідно чинного законодавства, що і стало підставою для застосування до позивача штрафних санкцій.
Згідно з пунктом 4.2 Положення №637 усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі. Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).
Відокремлені підрозділи підприємств, які проводять операції з приймання готівки за продану продукцію (товари, роботи, послуги) з оформленням її прибутковим касовим ордером, а також з видачі готівки на виплати, пов'язані з оплатою праці, виробничі (господарські) потреби, інші операції з оформленням їх видатковими касовими ордерами і відомостями, ведуть касову книгу.
Згідно з пунктом 1.2. Положення №637 відокремлені підрозділи - це філії, представництва, відділення та інші структурні підрозділи, що наділяються чистиною майна господарських організацій, здійснюючи щодо цього майна право оперативного використання чи інше речове право, передбачене законодавством України.
Статтею 95 Цивільного кодексу України (чинним на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.
Відповідно до пункту 1 ст. 55 Господарського кодексу України (чинним на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
В пункті 6 ст.55 Господарського кодексу України (чинним на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що суб'єкти господарювання, зазначені у пункті першому частини другої цієї статті, мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» встановлено, що відокремлений підрозділ юридичної особи - це філія, інший підрозділ юридичної особи, що знаходиться поза її місцезнаходженням та виробляє продукцію, виконує роботи або операції, надає послуги від імені юридичної особи, або представництво, що здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.
З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що відокремлені підрозділи будь-якої юридичної особи, такі як філія чи представництво характеризується сукупністю ознак, а саме: наявністю рішення органу управління юридичної особи про створення відокремленого підрозділу; здійснення функцій юридичної особи або представництва і захисту інтересів юридичної особи; здійснення діяльності на підставі положення про відокремлений підрозділ; включення відомостей про створення відокремленого підрозділу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Судом встановлено, що у складу ТОВ «СХІДНА ДИСТРИБУЦІЙНА МЕРЕЖА», що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Васищеве, вул.Промислова, 11 вищевказані ознаки філій чи представництв відсутні.
Щодо посилань відповідача на те, що склад, який знаходиться за адресою: Харківська обл., Харківський район, смт. Васищеве, вул.Промислова, 11, не є відокремленим підрозділом, оскільки відомості про нього не включені в Єдиний державний реєстр, суд зазначає наступне.
Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15 травня 2003 року № 755-IV закріплено, що відокремлені підрозділи юридичної особи не підлягають державній реєстрації.
Частиною 2 ст.17 вказаного Закону встановлено, що серед відомостей які містяться в Єдиному державному реєстрі щодо юридичної особи є дані про відокремлені підрозділи юридичної особи. Відомості про невідокремлені підрозділи до Реєстру не включаються.
Суд зазначає, що в результаті внесення/невнесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру формально визначається статус підрозділу - відокремлений чи структурний.
При цьому, статтею 64 Господарського кодексу України (чинним на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок організації структури підприємств, відповідно до якої підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами.
Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
З матеріалів справи вбачається, що Наказом Товариства № 17 від 01.03.2017 року затверджено структуру ТОВ «СХІДНА ДИСТРИБУЦІЙНА МЕРЕЖА» в м. Харкові та Харківській області, а саме виділено наступні структурні підрозділи:
1) ОСОБА_2 (адміністрація) - м. Харків, вул. Новгородська 3А
3) Склад за адресою Харківська область, Харківський район, СМТ Васищеве, вул.Промислова, 11.
Крім того, вищевказаним Наказом встановлено:
- Виділити місце проведення розрахунків (каса структурного підрозділу) в складському приміщенні за адресою : склад за адресою Харківська область, Харківський район, смт.Васищеве, вул..Промислова, 11 Касові операції з працівниками підприємства проводити згідно Положення № 637; Касову книгу структурного підрозділу зберігати у цьому підрозділі (Харківська область, Харківський район, смт.Васищеве, вул. Промислова, 11).
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що склад за адресою: Харківська область, Харківський район, СМТ Васищеве, вул.Промислова, 11 є структурним підрозділом ТОВ «СХІДНА ДИСТРИБУЦІЙНА МЕРЕЖА», який входить в організаційну структуру підприємства, не є юридичною особою, не є філією чи представництвом та не підлягає державній реєстрації чи внесенню відомостей до Єдиного державного реєстру, розташований поза місцезнаходженням головного підприємства, є безбалансовим, виконує лише певну функцію в єдиному виробничому процесі та надає послуги в єдиному замкнутому технологічному процесі з основним підприємством, а отже є відокремленим підрозділом в розумінні пункту 1.2 Положення №637.
Отже, враховуючи, що позивач за затвердженою структурою має два місця здійснення готівкових розрахунків дві каси, то й у кожному такому місці здійснення готівкових розрахунків ведеться касова книга.
Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються Статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи проходять державну реєстрацію, набувають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.
Крім того, чинне законодавство не зобов'язує підприємства створювати філії у разі здійснення діяльності поза місцезнаходженням юридичної особи.
Щодо застосування до позивача штрафних санкцій, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 № 436/95 у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу:
за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книжки) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність, передбачена абзацом третім статті 1 названого вище Указу Президента України.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування наведених вище норм права міститься в постанові Верховного Суду України від 2 квітня 2013 року у справі № 21-76а13.
Відповідно до п. 3.1 Положення №637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.
Згідно з п. 3.3 Положення №637 приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.
Пунктом 3.7 Положення №637 визначено, що приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі.
Судом встановлено, що під час проведення податковим органом перевірки, позивачем було надано належним чином оформлені касові ордери (прибуткові та видаткові ордери), відповідні розрахункові квитанції та касову книгу, що не спростовано представником відповідача.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 2367,00 грн. підлягає стягненню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3