Справа № 129/3087/17
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 червня 2018 р. Справа № 129/3087/17

Вінницький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про: визнання дій та рішення протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої пенсії, відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Гайсинського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 до Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій та рішення протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої пенсії, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.11.2017 року відкрито провадження у даній справі, якій присвоєно №129/3087/17.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.02.2018 матеріали по адміністративній справі №129/3087/17 передано на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.03.2018 прийнято адміністративну справу №129/3087/17 до свого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в органах пенсійного фонду та отримує пенсію по інвалідності, внаслідок захворювання отриманого в зв'язку із ліквідацією аварії на Чорнобильській атомній електростанції.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України, щодо підвищення пенсії" відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу та виплачено 10740,00грн. Однак, відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що вказана сума виплачена помилково та в подальшому, незалежно від змін в законодавстві, сума пенсії для позивача не буде змінюватись. Мотивами такої відмови Управління Пенсійного фонду зазначає, що згідно рішення Гайсинського районного суду, яким позивачу визначено пенсію, вказана стала сума.

Позивач не погоджується із такими діями відповідача, звернувся до суду із адміністративним позов в якому просить:

- визнати протиправними дії Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії в зв'язку із зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб чи зміною складових пенсійної виплати та скасувати рішення Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині відмови у перерахунку позивачу пенсії у відповідності до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсії";

- зобов'язати відповідача виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі, що підлягає до нарахування із 01.10.2017 року в сумі 10740,00 грн. та в подальшому виплачувати пенсію з урахуванням змін в законодавстві;

- зобов'язати Гайсинське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити безпідставно утриману пенсію, утримання якої здійснюється відповідно до заяви ОСОБА_1 від 27.10.2017р.;

- стягнути із Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 5343,04 грн.

Згідно матеріалів справи стороною відповідача подано відзив щодо заявлених позовних вимог, з якого слідує, що проти вимог ОСОБА_1 заперечує та просить суд відмовити у задоволенні заявленого позову, з огляду на наступне.

На підставі постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 07.10.2015 №129/1779/15 зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі виплачувати ОСОБА_1 пенсію в раніше нарахованому розмірі 5378,85 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП№49502143 відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі зобов'язано виплачувати ОСОБА_1 пенсію в раніше нарахованому розмірі 5378,85 грн.

Зобов'язань щодо інших дій (проведення перерахунку) судовим рішенням не передбачено. В зв'язку із чим, питання визнання протиправними дій Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області є незаконним.

Ухвалою суду від 23.04.2018 призначено перше судове засідання. Сторони в судове засідання не з'явились.

Натомість, на адресу суду від представника позивача 30.05.2018 року надійшла заява з якої слідує, що останній просить розгляд справи здійснювати без його участі, а також уточнив позовні вимоги та просить суд відновити порушене право позивача в частині виплати пенсії нарахованої за Розпорядженням Гайсинського об'єднаного УПФУ Вінницької області від 01.10.2017 року в розмірі 10740 грн. із 01.11.2017 року, зобов'язавши виплатити недоплачену пенсію за період із 01.11.2017 року по день винесення рішення суду та визнати невиплату протиправною. Щодо зобов'язання Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити безпідставно утриману пенсію, утримання якої здійснюється відповідно до заяви ОСОБА_1 від 27.10.2017р., то заявник дану частину вимог не підтримує, що відображено в письмовій заяві за вх. №21930.

В силу положень ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на те, що дана заява надійшла до суду не у встановлений строк, та без доказів направлення її змісту на адресу відповідача, суд, відповідно до приписів ч. 7 ст. 47 КАС України, не приймає її до розгляду, про що зазначає у судовому рішенні.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 194 КАС України, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Гайсинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 1997 року.

Згідно до пенсійної справи ОСОБА_1 №130376, йому встановлено пенсію, як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС.

Позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням А №051433 від 30.03.1998 року.

07.10.2015 року Гайсинським районним судом Вінницької області винесено постанову у справі №129/1779/15-а про визнання протиправним та скасування розпорядження управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі за №130376 від 10.02.2015 року про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в сторону зменшення її розміру. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі виплачувати ОСОБА_1 пенсію в раніше нарахованому розмірі 5378,85 грн. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену пенсію з дня її перерахунку з 01.03.2015 по день винесення рішення суду.

В подальшому, на адресу позивача надійшов лист - повідомлення від Пенсійного фонду України про те, що на виконання Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсії" ОСОБА_1 здійснено перерахунок призначеної пенсії з жовтня 2017 року. Пенсійний фонд інформував позивача про те, що до 01.10.2017 року отримував пенсію в сумі 5396,96 грн., після перерахунку з 01.10.2017 року щомісячно буде отримувати 10740,00 грн.

Однак, згідно відповіді Гайсинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 31.10.2017 за №1480/09-31/02 позивача повідомлено про те, що в зв'язку із проведенням масового перерахунку пенсій автоматизованим способом йому здійснено підвищення пенсії понад 5378,85 грн.

Відповідач мотивує свої дії, що згідно до рішення суду від 07.10.2015 Гайсинським районним судом Вінницької області орган пенсійного фонду зобов'язано виплачувати пенсію в сумі 5378,85 грн., а тому буде здійснено утримання переплати пенсії ОСОБА_1 за жовтень 2017 в розмірі 10% щомісячно до повного її погашення починаючи з 01.11.2017 року.

Позивач вважає такі дії протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Спірним питанням в даному випадку є право позивача на виплату пенсії у розмірі 10740,00 грн., яка відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсії" була перерахована ОСОБА_1 з 01.10.2017, утримання надміру виплачених коштів з пенсії позивача, та щодо правильності виплати позивачу пенсії у сталому розмірі відповідно до постанови Гайсинського районного суду від 07.10.2015.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

ОСОБА_2 положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок соціального захисту потерпілого населення визначає ОСОБА_2 України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Положеннями ч. 1 ст. 54 Закону визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Постановою Гайсинського районного суду від 07.10.2015 встановлено право позивача на отримання пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності до положень Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 .

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 квітня 2018 року по справі №646/6250/17 (адміністративне провадження №К/9901/2128/18) зазначив, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

ОСОБА_2 також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, ОСОБА_2 містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За наведеного вище, посилання відповідача на те, що постановою Гайсинського районного суду від 07.10.2015 останнього зобов'язано виплачувати у сталому розмірі саме 5378,85 грн., зобов'язань щодо проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії в зв'язку із змінами не передбачено суд оцінює критично, оскільки основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. При цьому, вказаним вище судовим рішенням відновлено порушене право позивача на отримання пенсії на підставі та відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148-VIII від 03.10.2017, що набули чинності з 01.10.2017, закріплено підвищення пенсійних виплат громадянам.

15.11.2017 року Кабінетом Міністрів України винесено постанову №851 "Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", внесені зміни застосовуються з 1 жовтня 2017 року.

Відтак, в зв'язку із внесеними змінами на законодавчому рівні та після проведення змін відповідно до Порядку від 23.11.2011 №1210, з 01 жовтня 2017 підлягає перерахунку сума пенсії позивача.

У розділі 2 рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), суд зазначив, що закріплений у частині першій статті 58 Конституції України принцип дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland №6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У пункті 21 рішення від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» (заява №43331/12) щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду яке набрала законної сили діє до фактичної зміни обставин чи зміни правового регулювання питання його виконання.

Визначаючись щодо позовних вимог позивача в частині зобов'язання відповідача виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі, що підлягає до нарахування із 01.10.2017 в сумі 10740,00 грн., то суд виходить з наступного.

Як установлено вище, право позивача на підвищення пенсії установлено відповідно до змін у Законі. Щодо розміру пенсії позивача, то відповідно до матеріалів пенсійної справи відповідачем самостійно визначено розмір пенсії за складовими згідно до Розпорядження на перерахунок пенсії від 01.10.2017 (а.п. 155) у розмірі 10740грн. Даний розмір підтверджується і листом Пенсійного фонду України (а.с.8), що наданий позивачу за формою електронного листа (Веб-Портал електронних послуг).

За наведеного вище, виходячи із меж заявлених позовних вимог суд вважає, що право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України, щодо підвищення пенсії" №2148-VIII. При цьому, слід зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.11.2017.

Щодо вимоги позивача зобов'язати відповідача в подальшому виплачувати пенсію з урахуванням змін в законодавстві, то суд зазначає, що у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, тому суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє. Разом з тим, суд зазначає, що виплата пенсії позивачу має здійснюватись відповідно до чинного законодавства України, що в даному випадку відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148-VIII. Звуження прав позивача та тлумачення законів на свій розсуд відповідачем є неправомірним, оскільки, як зазначено вище, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одночасно вирішуючи спір, суд зважає на те, що відповідно до матеріалів пенсійної справи, заступник начальника Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області проінформовано ГУ ПФУ у Вінницькій області листом від 02.03.2018 про те, що з 01.03.2018 припинено утримання надміру виплачених ОСОБА_1 коштів з пенсії. Враховуючи, що відповідно до матеріалів адміністративної справи стороною позивача вимоги щодо зобов'язання повернути безпідставно утриману пенсію не підтримується, то суд в даній частині вимог у сукупності із письмовими доказами, приходить до висновку про відмову у їх задоволенні.

Щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 5343,04 грн. суд зазначає наступне.

Право фізичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу. Зокрема, стаття 56 Конституції України встановлює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

Згідно з п. 4, 5 вищезазначеної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не надано суду належних обґрунтувань щодо розміру заподіяної моральної шкоди щодо допущеного відповідачем порушення його прав, що призвело до погіршення фізичного та морального стану позивача, не зазначено, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, а також не наведено наявності причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача.

На думку суду, сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди. Права позивача відновлюються шляхом постановлення судового рішення на користь останнього.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів та підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Гайсинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не здійснення перерахунку ОСОБА_1 пенсії в зв'язку із зміною прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, зміною складових пенсійної виплати та у відповідності до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України, щодо підвищення пенсії" №2148-VIII.

Зобов'язати Гайсинське об'єднане управління пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Волонтерів, 17, м. Гайсин, 23700, ) здійснити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) перерахунок пенсії з 01.11.2017 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України, щодо підвищення пенсії" №2148-VIII.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі складено: (08.06.2018)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна