Справа № 821/557/18
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/557/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.,

при секретарі - Рябчич А.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Транслойд" до Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 15.11.2017 року № НОМЕР_1, -

встановив:

22 березня 2018 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЛОЙД" (далі позивач, ТОВ «ТРАНСЛОЙД») до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, далі відповідач, ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 15.11.2017 року № 006409120, а саме:

- визнати протиправним податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 15 листопада 2017 року №;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 15 листопада 2017 року № в частині застосування штрафу в розмірі 34490,71 грн за затримку реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування до податкових накладних на 4 календарних дні у розмірі 10% від суми ПДВ 344907,32 грн.

- зменшити нараховану суму штрафу в розмірі 5356,03 грн за затримку реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування до податкових накладних на 19-20 календарних днів у розмірі 20% від суми ПДВ 26779,97 грн на застосування штрафу в розмірі 2678,00 за затримку реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування до податкових накладних на 15 календарних днів у розмірі 10% від суми ПДВ 26779,97 грн.

Ухвалою суду 22 березня 2018 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 02 квітня 2018 року позивач недоліки адміністративного позову усунув.

Ухвалою від 04.04.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 17 квітня 2018 року на 13 год. 00 хв.

Ухвалою від 17 квітня 2018 року відкладено розгляд справи до 24 травня 2018 року на 09 год. 00 хв.

Ухвалою суд від 24 травня 2018 року відкладено розгляд справи до 31.05.2018 до 09 год. 00 хв.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначив, що на підставі акту перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «ТРАНСЛОЙД» від 30 жовтня 2017 року №2217/21-22-12-01/37238384, прийнято податкове повідомлення-рішення № від 15 листопада 2017 року. Спірним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні санкції за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань до податкових накладних на 4 календарні дні в розмірі 10% від суми ПДВ 344907,32 грн та за затримку на 19-20 календарних днів 20% від суми ПДВ 26779,97 грн. Позивач стверджує, що порушення строку реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) сталося не з вини товариства, а через бездіяльність контролюючого органу, який, за відсутності будь-яких обґрунтувань, впродовж тривалого часу не вчинив жодних дій щодо укладення або відмови в укладенні з позивачем ОСОБА_3 про визнання електронних документів, що блокувало роботу підприємства та, зрештою, обумовило затримку реєстрації податкових накладних в ЄРПН. Зазначена ситуація склалась через зміну товариством юридичної адреси, яка відбулась 03 квітня 2017 року. Все це, на думку позивача, є підставами для постановлення судового рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 15.11.2017 року № 006409120.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач 14 травня 2018 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає з таких підстав. Стосовно посилань позивача про відхилення договору про визнання електронних документів від 04 квітня 2017 року, відповідач зазначає, що нормативними документами не визначено термін укладання договору про визнання електронних документів. 18 квітня 2017 року договір про визнання електронних документів від 04 квітня 2017 року було автоматично заблоковано до розгляду. Також, з посиланням на висновки акту перевірки, обґрунтовує правомірність визначення позивачу штрафних санкцій. Стосовно судових витрат, відповідач заявив, що в справі відсутні належні докази реальності адвокатських витрат, а тому відсутні правові підстави для компенсації понесених витрат на правничу допомогу. З наведеного відповідач робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши надані документи, заслухавши представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.1 п. 75.1 ст.75, ст.76 ПК України посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку дотримання термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям-платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН ТОВ «ТРАНСЛОЙД» за березень 2017 року.

За результатами перевірки складено акт «Про результати камеральної перевірки дотримання термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям-платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН ТОВ «ТРАНСЛОЙД» (37238384) за березень 2017 року» №2217/21-22-12-01/37238384 від 30 жовтня 2017 року. Висновком акту перевірки є встановлення 250 фактів порушення термінів реєстрації податкових накладних в ЄРПН на терміни від 4 до 19-20 днів.

Висновки акту перевірки №2217/21-22-12-01/37238384 від 30 жовтня 2017 року стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № від 15 листопада 2017 року про застосування до ТОВ «ТРАНСЛОЙД» штрафу в розмірі 10% в сумі 34490,71 грн за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 344907,32грн та застосовано штраф в розмірі 20% в сумі 5356,03 грн за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 26779,97 грн.

Позивач оскаржив спірне податкове повідомлення-рішення до ДФС України, але рішенням про результати розгляду скарги №4903/6/99-99-11-03-01-25 від 12 лютого 2018 року податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Товариство стверджує, що єдиною підставою, яка вплинула на строк реєстрації податкових накладних є припинення дії договору про визнання електронних документів №2 від 12 серпня 2016 року та укладення нового договору про визнання електронних документів №1 від 04 квітня 2017 року, по якому, через зволікання податкового органу, остаточне рішення прийняте лише 18 квітня 2017 року.

Позивач зазначає, що через зміну з 03 квітня 2017 року юридичної адреси, товариство засобами електронного звязку подало до ДФС України новий договір про визнання електронних документів №1 від 04 квітня 2017 року, що підтверджується повідомленням про отримання від 04 квітня 2017 року о 15:44:59 установою «Державна Фіскальна служба» звіту «Договір про визнання електронних документів», а також в повідомленні зазначено «Через певний час подбайте про прийом квитанції №1 щодо результатів перевірки Вашого електронного звіту».

Відповідно до квитанції №1 від 04 квітня 2017 року документ доставлено до Державної фіскальної служби України 04 квітня 2017 року о 15:44:47, документу призначено реєстраційний номер НОМЕР_2, документ збережено на центральному рівні. В квитанції зазначено, що дію договору припинено, новий Договір приймається до розгляду.

18 квітня 2017 року 17:06:26 на адресу товариства на дійшла квитанція №2 (не прийнято), відповідно до якої договір не прийнято.

Відповідач наголошує, що чинним законодавством не встановлено строк для вирішення питання про прийняття або про відмову в прийнятті договору про визнання електронних документів, а тому дії податкового органу є правомірними.

Не погодившись зі спірним податковим повідомленням-рішенням та позицією податкового орану, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір суд зазначає, що з 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу є одним з принципів податкового законодавства (пп.4.1.2 п.4 ст.4 ПК України).

Платник податків має право реалізовувати через електронний кабінет права та обов'язки, передбачені цим Кодексом та які можуть бути реалізовані в електронній формі засобами електронного зв'язку (пп. 17.1.14. п.17.1 ст.17 ПК України).

В свою чергу, посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами (пп. 21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України); не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (пп. 21.1.4 п.21.1 ст.21 ПК України).

Електронний кабінет створюється та функціонує за принципом спрощення процедури взаємодії платників податків та контролюючого органу та прискорення електронного документообігу між ними (п.42-1.1 ст.42-1 ПК України).

Електронний кабінет забезпечує можливість реалізації платниками податків прав та обов'язків, визначених цим Кодексом та нормативно-правовими актами, що прийняті на підставі та на виконання цього Кодексу, законами з питань митної справи, в тому числі, шляхом:

реєстрації, коригування податкових накладних / розрахунків в Єдиному реєстрі податкових накладних та акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних;

перегляду в режимі реального часу інформації про податкові накладні / розрахунки коригування, реєстрація яких в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена;

доступу платників податків до системи електронного адміністрування податку на додану вартість у розрізі поточних значень всіх доданків та від'ємників, передбачених пунктом 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу, в режимі перегляду у реальному часі та доступу до даних Єдиного реєстру податкових накладних, включаючи можливість формування, перевірки та підтвердження податкових накладних, складених платником податку чи його контрагентами за вчиненими між ними правочинами, для цілей формування податкового кредиту платником податків, перевірки та визначення дати і часу реєстрації таких накладних та/або розрахунків коригування, а також перегляд інформації про незареєстровані податкові накладні та/або розрахунки коригування до них, подані на реєстрацію платником податків, із зазначенням причини відмови у їх реєстрації;

забезпечення можливості адміністративного оскарження рішень контролюючих органів, у тому числі подання заперечень на акт або довідку, якими оформлені результати перевірки, подання скарги на податкове повідомлення-рішення або інше рішення, дію або бездіяльність контролюючого органу чи посадової особи контролюючого органу, у тому числі рішення про коригування митної вартості, рішення щодо класифікації товарів для митних цілей, про визначення країни походження, рішення щодо підстав для надання податкових пільг тощо;

взяття на облік, внесення змін до облікових відомостей (включаючи, але не обмежуючись, внесення або зміну інформації про осіб, які мають право підписувати податкову звітність, та сертифікатів відкритого ключа їхніх електронних цифрових підписів та/або печатки (за наявності), зняття з обліку (у тому числі взяття на облік, внесення змін до облікових відомостей та зняття з обліку осіб, які здійснюють операції з товарами у порядку, визначеному Митним кодексом України), переходу на спеціальні режими оподаткування та інших реєстраційних дій;

отримання будь-якого документа, що стосується такого платника податків та має бути виданий йому контролюючим органом згідно із законодавством України, або інформації з баз даних про такого платника податків шляхом вивантаження відповідної інформації з електронного кабінету із накладенням електронного підпису посадової особи контролюючого органу та печатки контролюючого органу з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису;

забезпечення взаємодії платників податків з контролюючими органами з інших питань, передбачених цим Кодексом, яка може бути реалізована в електронній формі засобами електронного зв'язку (п.42-1.2 ст.42 ПК України).

Платник податків стає користувачем електронного кабінету та набуває право подавати звітність в електронній формі і вести листування засобами електронного зв'язку в електронній формі після проходження в електронному кабінеті електронної ідентифікації онлайн з використанням електронного підпису з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису або тих сервісів ідентифікації, використання яких дозволяється методологом електронного кабінету… Єдиною підставою для відмови у проходженні ідентифікації платника податків в електронному кабінеті є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв'язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа (п.42-1.5 ст.42-1 ПК України).

З урахуванням наведених норм, позивач, принаймні до 04 квітня 2017 року, був користувачем електронного кабінету з відповідними правами.

Стосовно позиції податкового органу в період з 04 квітня 2017 року по 18 квітня 2017 року при перевірці договору №1 про визнання електронних документів, суд зазначає наступне.

В квитанції №1 від 04 квітня 2017 року ДФС України зазначила про порушення позивачем вимог статті 13 Закону України «Про електронний цифровий підпис», а саме: сертифікат відкликано за даними АЦСК сертифікат директора і діючого договору: , ДРФО: НОМЕР_3, №00020f8a000024c2e9ffad35768d56, видавець: ГФ-39034634-2 АЦСК ТОВ «КС», найменування: ОСОБА_4.

Проте стаття 13 Закону України «Про електронний цифровий підпис» не містить такого правового поняття, як відкликання сертифікату, як не містить такого поняття і весь Закон.

Акредитований центр сертифікації ключів негайно скасовує сформований ним посилений сертифікат ключа у разі: закінчення строку чинності сертифіката ключа; подання заяви власника ключа або його уповноваженого представника; припинення діяльності юридичної особи - власника ключа; смерті фізичної особи - власника ключа або оголошення його померлим за рішенням суду; визнання власника ключа недієздатним за рішенням суду;

надання власником ключа недостовірних даних; компрометації особистого ключа (ст. 13 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).

З матеріалів справи вбачається, що жодної з перелічених обставин, які могли призвести до скасування посиленого сертифікату ключа, не сталося.

Преамбула до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачає, що цей Закон встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів (ст.2 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відносини, пов'язані з електронним документообігом та використанням електронних документів, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, законами України "Про інформацію", "Про захист інформації в автоматизованих системах", "Про державну таємницю", "Про телекомунікації", "Про обов'язковий примірник документів", "Про Національний архівний фонд та архівні установи", цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст.3 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" (ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу (ч.1 ст.11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Таким чином, позивач належним чином надіслав договір про визнання електронних документів на адресу податкового органу, а останній належним чином отримав цей договір, оскільки направив на адресу позивача відповідне повідомлення.

Відповідач мотивує тривалий строк розгляду договору про визнання електронних документів №1 від 04 квітня 2017 року, приписами Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 р N 233 затверджено Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (втратила чинність 06 червня 2017 року, далі - Інструкція №233).

Ця Інструкція визначає загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису. Ця Інструкція поширюється на Державну податкову адміністрацію України та її територіальні органи, платників податків, які за власним бажанням подають податкові документи в електронному вигляді.

При поданні податкових документів в електронній формі телекомунікаційними каналами зв'язку платник податків та органи ДПС повинні додержуватися такого порядку:

7.1 платник податків створює податковий документ в електронному вигляді відповідно до затвердженого формату (стандарту) за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення.

Після підготовки платником податків податкового документа в електронному вигляді на нього накладаються ЕЦП посадових осіб платника податків у такому порядку: першим - ЕЦП головного бухгалтера (бухгалтера), другим - ЕЦП керівника, третім - ЕЦП, що є аналогом відбитка печатки платника податків.

За відсутності у платника податків посади бухгалтера електронні цифрові підписи посадових осіб платника податків накладаються у такому порядку: першим - ЕЦП керівника, другим - ЕЦП, що є аналогом відбитка печатки платника податків.

Платником податків фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності електронні цифрові підписи накладаються у такому порядку: першим - ЕЦП платника податків - фізичної особи, другим - ЕЦП, що є аналогом відбитка печатки платника податків (за наявності);

7.2 після накладання ЕЦП платник податків здійснює шифрування податкового документа в електронному вигляді та направляє його до органів ДПС через телекомунікаційні канали зв'язку. Другий примірник податкового документа в електронному вигляді зберігається у платника податків;

7.3 після одержання від платника податків податкового документа в електронному вигляді органи ДПС проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідністі електронного документа затвердженому формату (стандарту);

7.4 перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним;

7.5 підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційнго зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС;

7.6 якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційнго зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.

7.7 датою та часом надання податкового документа в електронному вигляді до органів ДПС є дата та час, зафіксовані у першій квитанції (п.7 розділу ІІІ Інструкції №233).

Аналізуючи приписи п.7 розділу ІІІ Інструкції №233, суд приходить до висновку, що квитанція №2 (не прийнято) від 18.04.2017 року 17:06:26 не відповідає підпункту 7.6, оскільки вона не містить жодних причин відмови у прийнятті договору про визнання електронних документів, а також не зазначено яка саме помилка в формуванні документу не дає підстав його прийняти.

В поєднанні з помилковою позицією ДФС України про порушення позивачем вимог ст.13 Закону України «Про електронний цифровий підпис», яка викладена в квитанції №1 від 04.04.2017 року 15:44:47, суд вважає, що податковий орган порушив права та інтереси позивача під час 14-ти денної перерви між квитанцією №1 та квитанцією №2 в процесі надання остаточної відповіді стосовно договору про визнання електронних документів.

Така позиція суду базується на тому факті, що чинний Порядок обміну електронними документами з контролюючими органами (затверджений наказом Міністерства фінансів України 06 червня 2017 року N 557) в п.12 розділу ІІ визначає, що не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено законодавством та цим Порядком, формується друга квитанція.

Позиція податкового органу про можливість нескінченно довго вирішувати питання про прийняття або не прийняття договору про визнання електронних документів не має нічого спільного з чинним податковим законодавством, як не має вона й свого підтвердження в нормах інших Законів та нормативно-правових актів.

Тобто посадові особи податкового органу діяли в супереч пп. 21.1.4 п.21.1 ст.21 ПК України.

Після вирішення питання стосовно процесу розгляду податковим органом договору про визнання електронних документів №1 від 04.04.2017 року, суд досліджує спірне податкове повідомлення-рішення на предмет його відповідності нормам законодавства та враховує наступне.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних…

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом (п.201.10 ст.201 ПК України).

Порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів (п.120-1.1 ст.120-1 ПК України).

Податковий орган під час проведення камеральної перевірки встановив 250 фактів порушення граничних строків реєстрації позивачем податкових накладених з них 228 - на строк 4 календарних дні, 6 - на 20 календарних днів, 16 - на 19 календарних днів.

Всі податкові накладні, по яким прострочено граничний строк реєстрації зареєстровані 19-20 квітня 2017 року, з них частина (пропущено строк на 19-20 календарних днів) повинна були бути зареєстровані до 31 березня 2017 року, а решта (пропущено строк на 4 дні) до 15 квітня 2017 року.

З урахуванням встановленої протиправної бездіяльності податкового органу, яка виявилась в тривалому ненаданні відповіді стосовно договору про визнання електронних документів №1 від 04.04.2017 року, суд вважає, що пропущення граничного строку реєстрації податкових накладних на 4 календарні дні є прямим наслідком такої протиправної бездіяльності. Як наслідок, суд задовольняє позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 15 листопада 2017 року в частині застосування штрафу в розмірі 10% від суми ПДВ по податковим накладним, граничний строк реєстрації яких пропущено на 4 календарні дні, на суму 31188,03 грн (саме така сума штрафу в розмірі 10%).

Щодо порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних на 19-20 календарних днів, то суд вважає, що такі порушення є наслідком протиправної бездіяльності вже самого позивача. Жодних належних доказів неможливості зареєструвати такі податкові накладні вчасно, керуючись договором про визнання електронних документів №2 від 12 серпня 2016 року (який припинив свою дію 04 квітня 2017 року) позивач суду не надав, а тому податкове повідомлення-рішення № від 15 листопада 2017 року в частині застосування штрафу в розмірі 20% від суми ПДВ по податковим накладним, граничний строк реєстрації яких пропущено на 19-20 календарних днів є правомірним та скасуванню не підлягає.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частинами 1, 3 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 132 КАС України).

Положеннями ч. 1 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, несуть сторони.

В силу ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, розмір таких витрат визначається на підставі доказів про понесені стороною витрати (договори, рахунки, платіжні документи тощо) та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі (описи, акти виконаних робіт тощо).

Представником позивача в адміністративному позові викладено прохання включити до судових витрат витрати на правничу допомогу, яке мотивоване тим, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 21.02.2018 року №5-18 ТОВ «ТРАНСЛОЙД» після набрання рішенням законної сили, сплатить адвокату гонорар в розмірі 4000 грн. Відповідно до договору про надання правової допомоги адвокат вчиняє дії щодо: надання правової інформації, консультацій розяснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); збирання доказів; представництво інтересів клієнта в суді.

Відповідно до п.3.1 розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього ОСОБА_3 правову допомогу, становить 4000,00 грн. Згідно з п.3.2. сторони погодили, що Клієнт сплачує Бюро гонорар після набрання рішенням суду законної сили.

Проте жодних доказів вчинення зазначених в договорі дій, як наприклад актів виконаних робіт, крім адміністративного позову представник позивач суду не надав.

В самому адміністративному позові в резолютивній частині відсутні вимоги щодо стягнення за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу.

Крім того, в судовому засіданні представник позивач заявив, що він не наполягає на стягненні за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу.

З урахуванням викладеного витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №12303 від 21 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір у загальній сумі 1762,00 грн з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (78,2%), підлягає частковому стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі за рахунок його бюджетних асигнувань у розмірі 1377,88 грн.

Позивач належними доказами підтвердив правомірність частини своїх вимог.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 01 червня 2018 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЛОЙД" (73003, м. Херсон, вул. 9 Січня, буд. 19, флігель Б, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026. ОСОБА_5, проспект Ушакова, 75, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 15.11.2017 року № НОМЕР_1 задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (73026. ОСОБА_5, проспект Ушакова, 75, ) № від 15 листопада 2017 року в частині застосування до товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЛОЙД" (73003, м. Херсон, вул. 9 Січня, буд. 19, флігель Б, ) штрафних санкцій у розмірі 10 % у сумі 31188,03 грн.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЛОЙД" (73003, м. Херсон, вул. 9 Січня, буд. 19, флігель Б, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026. ОСОБА_5, проспект Ушакова, 75, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1377,88 грн шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 06 червня 2018 року.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 8.3.3