Справа № 461/6473/17
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/6473/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Радченко В.Є.

при секретарі судового засідання Сидорак М.А.

з участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи - директора Меморіального музею

тоталітарних режимів «Територія Терору» - ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання 46022, м.Тернопіль, вул. Савури, 3/406) до Управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл.. Ринок, 1 каб.322), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору директора Меморіального музею тоталітарних режимів «Територія Терору» ОСОБА_3 (79008, м.Львів, пл.Ринок, 1 каб.513) про скасування результатів конкурсного відбору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору директора Меморіального музею тоталітарних режимів «Територія Терору» ОСОБА_3, в якому просить скасувати результати конкурсного добору на посаду директора Меморіального музею «Територія терору» шляхом скасування наказу Управління культури Львівської міської ради №534-к від 12.09.2017 року «Про призначення ОСОБА_3 як переможця проведеного конкурсу».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що під час проведення конкурсу на заміщення вакантної посади директора Меморіального музею «Територія терору» конкурсною комісією порушено чинне законодавство, а саме: до жеребкування допущено ряд громадських організацій, функціональне спрямування яких не відповідає функціональному спрямуванню музею «Територія терору»; у деяких членів конкурсної комісії був наявний конфлікт інтересів у звязку з чим позивач та члени комісії ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до НАЗК; в роботу конкурсної комісії втручалася директор Департаменту розвитку ЛМР ОСОБА_8; конкурсний добір здійснено у закритому режимі; прийнято на посаду директора особу, яка не має трирічного стажу роботи у галузі культури; переможця конкурсу призначено пізніше двохмісячного строку. Тому просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у такому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що ЗУ «Про громадські обєднання» не передбачає поняття функціональної спрямованості громадського обєднання», а метою діяльності громадських обєднань є задоволення та захист культурних інтересів громади, духовний розвиток молоді. Директор ОСОБА_8 була присутня на засіданні комісії, оскільки конкурс проводився публічно та відкрито, а відео, надане позивачем, не є достатнім доказом її впливу. Щодо конфлікту інтересів під час проведення вказаного конкурсу зазначила, що таке питання регулюється ЗУ «Про запобігання корупції» та ЗУ «Про культуру», а конфлікт інтересів членів комісії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відсутній, оскільки громадські обєднання на власний розсуд делегують представників до складу конкурсної комісії. Зазначила, що кандидат на посаду директора музею ОСОБА_3 має достатній стаж та морально-ділові якості для займаної посади. Окрім того, представник відповідача стверджує, що оскільки позивач добровільно відмовився від проходження конкурсного відбору, тому відсутні у даному випадку порушення його прав та інтересів. Просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. У письмових пояснень зазначила, що при подачі документів копія трудової книжки не вимагалася. Стверджує, що позивач добровільно відмовився від подальшого проходження конкурсного відбору, а відтак його права не порушені. Просили у задоволенні позову відмовити.

Дана справа надійшла до суду 19.09.2017 року. Ухвалою від 21.09.2017 року відкрито провадження по справі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 15.06.2017 року Наказом Управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради №332-к «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади директора Меморіального музею тоталітарних режимів «Територія Терору» оголошено конкурс на заміщення вакантної посади директора вказаного вище музею. До посади встановлено наступні кваліфікаційні вимоги: повна або базова вища освіта відповідного напрямку підготовки; стаж роботи у сфері культури не менше 3 років; володіння державною мовою; володіння основними навиками роботи на персональному компютері; здатність за своїми діловими та моральними якостями, освітнім і професійним рівнем виконувати посадові обовязки директора закладу культури.

Наказом Управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради №395-к від 10.07.2017 року «Про утворення комісії з жеребкування» утворено комісію у складі: ОСОБА_11, ОСОБА_12, членів комісії: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

Наказом Управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради №410-к від 14.07.2017 року «Про конкурсну комісію на заміщення вакантної посади директора Меморіального музею тоталітарних режимів «Територія терору» утворено комісію для проведення конкурсного добору претендентів на посаду директора вказаного музею у складі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_17, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21

З протоколу засідання конкурсної комісії з конкурсного добору на посаду директора музею від 24.07.2017 року вбачається, що головою комісії обрано ОСОБА_10 За результатами розгляду документів та обговорення конкурсна комісія вирішила допустити ОСОБА_3, ОСОБА_22, ОСОБА_5

Окрім того, з протоколу засідання конкурсної комісії з конкурсного добору на посаду директора музею від 07.09.2017 року вбачається, що у складі конкурсної комісії відбулися зміни, а саме замість члена комісії ОСОБА_21 до складу увійшла ОСОБА_23 Також, рекомендовано ОСОБА_3 на посаду директора Меморіального музею тоталітарних режимів «Територія Терору».

Так, твердження позивача про те, що до жеребкування допущено ряд громадських організацій, функціональне спрямування яких не відповідає функціональному спрямуванню музею «Територія терору», суд зазначає наступне.

Оскільки Меморіальний музей тоталітарних режимів «Територія терору» відноситься до комунального закладу у сфері культури, в своїй роботі останній керується ЗУ «Про культуру».

Згідно ч.2 ст.21-2 ЗУ «Про культуру» конкурсний добір керівника державного чи комунального закладу культури складається з таких етапів:

-оголошення органом управління конкурсу на посаду керівника державного чи комунального закладу культури;

-формування складу конкурсної комісії;

-подання документів кандидатами на посаду керівника державного чи комунального закладу культури;

-добір кандидатів на посаду керівника державного чи комунального закладу культури;

-призначення органом управління керівника державного чи комунального закладу культури.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.21-3 ЗУ «Про культуру» конкурсна комісія складається з девяти членів. У разі проведення конкурсного добору на посаду керівника державного чи комунального закладу культури, яким управляє орган влади Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, по три кандидатури до складу конкурсної комісії подають члени трудового колективу, громадські організації у сфері культури відповідного функціонального спрямування та орган управління.

Закон України «Про культуру» є загальним нормативно-правовим актом щодо регулювання діяльності громадських обєднань.

У свою чергу, діяльність громадських організацій базується на спеціальному законі, а саме ЗУ «Про громадські обєднання», який не передбачає поняття «функціональної спрямованості громадського обєднання».

З частини 4 листа Міністерства юстиції України №758-0-2-08-19 від 26.12.2008 року вбачається, що у разі виникнення розбіжностей між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом, перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки спеціальним законом не передбачено функціональної спрямованості громадських обєднань, то до участі у відборі були допущені громадські організації, які здійснюють свою діяльність у сфері культури. У даному випадку культурна сфера є «функціональною спрямованістю» громадських організацій «Львів моушн» та «Кластер».

Щодо Благодійного фонду розвитку публічних бібліотек Львова «Бібліотеки для людей» суд зазначає, що благодійний фонд є недержавною неприбутковою добровільною організацією.

Згідно ст.1 ЗУ «Про громадські обєднання» громадське об'єднання це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадська організація це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про благодійну діяльність та благодійні організації» метою благодійних організацій не може бути одержання і розподіл прибутку серед засновників, членів органів управління, інших повязаних з ними осіб, а також серед працівників таких організацій. Таким чином, благодійна організація, як і громадське обєднання є неприбутковими організаціями приватного права, а засновниками можуть виступати фізичні особи. Сферу діяльності та мету обидві організації формують самостійно.

Таким чином, оскільки ЗУ «Про культуру» не передбачено заборони щодо участі благодійних організацій, як громадських обєднань, у конкурсі, комісія з жеребкування правомірно допустила до процедури жеребкування делегованих кандидатів від даного благодійного фонду.

Відтак, вищевказані твердження позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому на увагу не заслуговують.

Суд також не приймає до уваги покликання позивача на те, що у деяких членів конкурсної комісії, а саме у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був наявний конфлікт інтересів, виходячи з наступного.

Так, конфлікт інтересів регламентується Законом України «Про запобігання корупції» та ЗУ «Про культуру».

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що потенційним конфліктом інтересів вважається наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у звязку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до Положення про Управління культури департаменту розвитку Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 07.10.2016 року № 913, до складу управління культури входять такі структурні підрозділи: відділ культурних індустрій; відділ культури і мистецтв; фінансово-економічний відділ.

Відтак, оскільки ЗУ «Про культуру» передбачено, що громадські обєднання на власний розсуд делегують представників до складу конкурсної комісії, а члени комісії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 непрацюють у структурі управління культури, тому їх конфлікт інтересів відсутній.

Окрім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази прийнятого будь-якого рішення за зверненням ОСОБА_6 до НАЗК про наявність такого конфлікту інтересів.

Щодо покликання позивача на те, що в роботу конкурсної комісії втручалася директор Департаменту розвитку ЛМР ОСОБА_8, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.21-2 ЗУ «Про культуру» кандидатів на посаду керівника державного чи комунального закладу культури визначає конкурсна комісія за результатами відкритого та публічного конкурсного добору на зайняття цієї посади

Відповідно до ч.ч.1, 2, 11 ст.21-5 ЗУ «Про культуру» конкурсний добір проводиться публічно. Орган управління забезпечує відео- та аудіофіксацію всіх засідань конкурсної комісії та розміщує матеріали засідань конкурсної комісії на своєму офіційному веб-сайті. Представники засобів масової інформації та громадськості мають право бути присутніми на засіданнях конкурсної комісії під час проведення співбесіди з кандидатами, під час якої публічно презентуються запропоновані проекти програм розвитку закладу культури на один і пять років.

Конкурсна комісія приймає рішення про визначення переможця конкурсу шляхом голосування та оприлюднює його на офіційному веб-сайті органу управління та в інший спосіб. Спосіб голосування визначається рішенням конкурсної комісії.

Слід звернути увагу на те, що відповідальним органом за проведення конкурсного відбору є саме управління культури, а не департамент розвитку, а керівником управління культури в період проведення конкурсного відбору була ОСОБА_11 Тому, ОСОБА_8 була присутньою на засіданні як і інші представники активної громадськості.

З відео, долученого до матеріалів справи та оглянутого в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_8 не здійснювала вплив на членів комісії, а наголошувала на тому, щоб останні не затягували час, а проводили голосування.

Згідно ч.12 ст.21-5 ЗУ «Про культуру» рішення конкурсної комісії вважається прийнятим, якщо за нього на засіданні конкурсної комісії проголосувала більшість від затвердженого складу конкурсної комісії.

Так, голова комісії оголосив рішення конкурсної комісії, згідно з яким обговорення програм претендентів на заміщення вакантної посади керівника комунального закладу відбуватиметься не «за закритими дверима», як зазначено ОСОБА_24 у позовній заяві, а шляхом обговорення членами комісії без присутності сторонніх осіб з метою уникнення втручання в обговорення.

Окрім того, частина 2 ст.21-5 ЗУ «Про культуру» передбачає присутність представників засобів масової інформації та громадськості лише на засіданнях конкурсної комісії під час проведення співбесіди з кандидатами, під час якої публічно презентуються запропоновані проекти програм розвитку закладу культури на один і пять років.

Суд також не приймає до уваги покликання позивача на те, що переможця конкурсу призначено пізніше двохмісячного строку, виходячи з наступного.

Частиною 15 ст.21-5 ЗУ «Про культуру» встановлено, що керівник органу управління зобовязаний призначити переможця конкурсу керівником державного чи комунального закладу культури не пізніше двох місяців з дня оголошення конкурсу. Підставою для видання наказу про призначення керівника державного чи комунального закладу культури є підписання контракту. Істотні умови контракту публікуються на офіційному веб-сайті органу управління не пізніше наступного дня після його підписання.

Судом встановлено, що 12.09.2017 р. управлінням культури був виданий Наказ про призначення ОСОБА_3 директором Меморіального музею тоталітарних режимів «Територія терору», тобто поза межами двохмісячного строку з дня оголошення конкурсу.

Однак, рішення про дату проведення засідань, їх тривалість, а також процедуру комісія приймає колегіально, а тому відповідач, як орган управління, згідно чинного законодавства не може втручатися в діяльність конкурсної комісії.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.21-2 ЗУ «Про культуру» орган управління забезпечує організацію та проведення конкурсного добору, а також роботу конкурсної комісії.

Щодо покликання позивача на відсутність у ОСОБА_3 стажу роботи у сфері культури, суд виходить з наступного.

Під поняттям «загальний трудовий стаж» розуміється сумарна тривалість роботи робітником або службовцем, або в іншій суспільно-корисній діяльності, якщо їх включення в трудовий стаж передбачено чинним законодавством.

Частиною першою ст.21-1 Закону України «Про культуру» передбачено, що керівником державного чи комунального закладу культури може бути особа, яка має вищу освіту, стаж роботи у сфері культури не менше трьох років, володіє державною мовою та здатна за своїми діловими і моральними якостями, освітнім і професійним рівнем виконувати відповідні посадові обовязки.

Не може бути призначена на посаду керівника державного чи комунального закладу культури особа, яка: за рішенням суду визнана недієздатною або її дієздатність обмежена; має судимість за вчинення злочину, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку, або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення; є близькою особою або членом сімї керівників органу, що відповідно до статутних документів здійснює управління державним чи комунальним закладом культури, а саме центрального органу виконавчої влади, органу влади Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування (ч.2 ст.21-1 ЗУ «Про культуру».

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності 01.01.2004, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначений перелік осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. Особи, що навчаються у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі цим переліком не передбачені.

Водночас статтею 12 вказаного Закону передбачена можливість добровільної участі у пенсійному страхуванні. Особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, навчання після 01.01.2004 року може бути зараховане до страхового стажу за умови сплати страхових внесків на умовах добровільної участі у пенсійному страхуванні.

Суд зазначає, що страховий стаж підтверджується, зокрема довідкою про індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_3 (форма ОК-5), виданої Пенсійним фондом України від 19.10.2017 року (т.1, а.с.106).

Щодо трудового стажу суд зазначає, що згідно п. «д» ч.3 ст.56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також, зокрема навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Так, ОСОБА_3 має профільну вищу освіту (т.1, а.с.94). Також із 2015 року навчається в аспірантурі за напрямом «Культурологія» на здобуття наукового ступеню, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою Національного педагогічного університету ім.. ОСОБА_25 №293 від 09.11.2015 року (т.1, а.с.212).

Суд також встановлено, що у процесі своєї наукової діяльності позивач брала участь у великій кількості наукових конференцій та інших наукових освітніх заходах, що підтверджується відповідними сертифікатами та грамотами (т.1, а.с.95-105).

Окрім того, ОСОБА_3 була учасником програми «Культурна дипломатія між регіонами України», під час якої була у Словянську та Лисичанську Донецької області, які на даний час, перебувають під обстрілами. Там вона займалась поширенням та розвитком культурних проектів.

Також, ОСОБА_3 працювала за цивільно-правовими договорами як за наймом, так і як фізична особа-підприємець у сфері культурології (т.1 а.с.163-166, 168-169, 175-176, 178-182, 184-186, 188-189, 194-197, 199-200, 202-203, 205-206, 208-209), отримала значну кількість рекомендаційних листів від роботодавців (т.1, а.с.214-226).

Частиною 10 ст.21-5 ЗУ «Про культуру» встановлено, що допоміжними критеріями під час голосування на користь кандидатів є: післядипломна освіта у галузі управління; ступінь MBA (Master of Business Administration), MPA (Master of Public Administration), MLA (Master of Liberal Arts), магістра бізнес-адміністрування чи магістра державного управління; науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) чи доктора наук; досвід роботи на керівних посадах в українських/міжнародних компаніях, установах, програмах, проектах у сфері культури; володіння офіційними мовами Європейського Союзу; досвід розроблення і реалізації інвестиційних та інноваційних проектів; схвальні відгуки в українських та іноземних галузевих засобах масової інформації; бездоганна ділова репутація.

Щодо трудової книжки, суд зазначає, що особа, яка бере участь у конкурсі, упродовж 30 днів з дня оголошення конкурсу подає такі документи: заяву про участь у конкурсі з наданням згоди на обробку персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»; автобіографію, що містить прізвище, імя та по батькові, число, місяць, рік і місце народження, інформацію про громадянство, відомості про освіту, трудову діяльність, посаду (заняття), місце роботи, громадську роботу (у тому числі на виборних посадах), контактний номер телефону та адресу електронної пошти чи іншого засобу звязку, відомості про наявність чи відсутність судимості; копію документа, що посвідчує особу, копії документів про вищу освіту; два рекомендаційні листи довільної форми; мотиваційний лист довільної форми (ч.2 ст.21-4 ЗУ «Про культуру»).

Згідно ч.3 ст.21-4 ЗУ «Про культуру» перелік документів, зазначених у частині другій цієї статті, є вичерпним. Особа може надати інші документи, які, на її думку, підтверджують її професійні чи моральні якості.

З наведеного вбачається, що як ОСОБА_3, так і ОСОБА_5 при подачі пакету документів для проходження вищевказаного конкурсу, копію трудової книжки не подавали, а відтак даний конкурс проводився на рівних умовах.

Таким чином, покликання позивача ОСОБА_5 на копію трудової книжки ОСОБА_3 є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Окрім того, судом встановлено, що позивач самостійно зняв власну кандидатуру із конкурсного добору на заміщення вакантної посади директора Меморіального музею «Територія терору», шляхом подання відповідної заяви голові конкурсної комісії (т.1, а.с.144).

Відповідно до ст.21-2 Закону України «Про культуру» - конкурсний відбір керівника державного чи комунального закладу культури складається з 5 (пяти) етапів, а саме:

-оголошення органом управління конкурсу на посаду керівника державного чи комунального закладу культури;

-формування складу конкурсної комісії;

-подання документів кандидатами на посаду керівника державного чи комунального закладу культури;

-добір кандидатів на посаду керівника державного чи комунального закладу культури;

-призначення органом управління керівника державного чи комунального закладу культури.

Так, встановлено, що позивача було допущено на рівні з іншими кандидатами до конкурсного відбору, однак останній пройшовши чотири з них, самостійно відмовився від подальшої участі.

Суд зазначає, що необхідною умовою для задоволення позовних вимог про скасування акту є порушення у звязку з його прийняттям прав або охоронюваних законом інтересів позивача. Відсутність такого порушення виключає можливість задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, що права та інтереси позивача у даному випадку не були порушені, оскільки ОСОБА_5 на добровільних засадах відмовився від подальшого проходження конкурсного відбору.

Суд також звертає увагу на те, що обраний позивачем такий спосіб захисту як скасування результатів конкурсного добору шляхом скасування наказу про призначення ОСОБА_3 директором не відповідає вимогам чинного законодавства та є не правильно обраним способом захисту, оскільки результати конкурсу не є правовим актом субєкта владних повноважень, а лише частиною процедури конкурсного добору на посаду директора, а тому сам по собі результат конкурсу не створює правових наслідків для жодних субєктів. Даний наказ в свою чергу є лише внутрішнім документом та актом індивідуальної дії.

Результати засідання конкурсної комісії, як і поданий позивачем позов, стосується конкурсної комісії, - колегіального органу, а не управління культури. Відтак, в даному випадку, окрім неправильно обраного способу захисту, визначено ще й неналежного відповідача, оскільки єдиним актом, який можна було б оскаржувати це наказ про утворення комісії.

Відповідно до ст.5 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про скасування, або визнання протиправним рішення відповідача субєкта владних повноважень.

В той же час, позивачем визначено вимоги, які не передбачено КАС України, оскільки результати засідання конкурсної комісії не є рішенням субєкта владних повноважень, а винесений наказ за результатами конкурсного відбору не порушує права та інтереси ОСОБА_5

Тому, скасування наказу про призначення ОСОБА_3 як переможця проведеного конкурсу та зміна процедури і мети формування конкурсної комісії є неможливою, оскільки це порушуватиме права інших осіб, які вже представили власні кандидатури та програми розвитку закладу культури (ОСОБА_25), пройшли всі етапи конкурсу та отримали офіційну інформацію про результат конкурсного добору.

Таким чином, правових підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки відповідачем не порушено прав та інтересів позивача, та Управління культури департаменту розвитку Львівської міської ради діяло на підставі та в межах своїх повноважень.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В той же час, в ч. 3 ст.2 КАС України законодавцем закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені та є усталеними у практиці європейських країн. Суб'єкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи рішення, вчиняючи дії, чи допускаючись бездіяльності.

Таким чином, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч. 3 ст. 2 КАС України.

Так, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням прав особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений ст. 9 КАС України принцип законності кореспондує положенню ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до вимог якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно дост.ст.73,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що права та інтереси позивача відповідачем не порушені, комісією дотримано порядок проведення конкурсу, а відповідач діях згідно вимог чинного законодавства та в межах своїх повноважень, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_5 слід відмовити у повному обсязі.

Згідно ст.139 КАС України суд вважає за необхідне сплачений позивачем судовий збір залишити за останнім.

Керуючись ст.ст. 21-1 21-5 ЗУ «Про культуру», ст.1 ЗУ «Про запобіганню корупції», ст.1 ЗУ «Про громадські обєднання», ст.11 ЗУ «Про благодійну діяльність та благодійні організації», ст.ст. 2, 5, 6, 9, 73, 76, 77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання 46022, м.Тернопіль, вул. Савури, 3/406) до Управління культури Департаменту розвитку Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл. Ринок, 1 каб.322), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору директора Меморіального музею тоталітарних режимів «Територія Терору» ОСОБА_3 (79008, м.Львів, пл.Ринок, 1 каб.513) про скасування результатів конкурсного відбору.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_5.

Повний текст рішення складений 11.06.2018 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Радченко В.Є.