Справа № 817/569/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 червня 2018 року № 817/569/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Державної служби геології та надр України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Балішова В.О. про визнання протиправною та скасування постанов державного виконавця від 29.01.2018 року ВП № 55282294 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн., ВП № 55283071 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця від 29.01.2018 року ВП № 55282294 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн. та ВП № 55283071 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо порушення строку надсилання винесених постанов. Також позивач посилається на те, що при винесенні рішення у справі Рівненського окружного адміністративного суду № 817/856/16 про зобов'язання відповідача видати виданий дозвіл суд підмінив собою орган виконавчої влади та перебрав на себе дискреційні повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до виключної компетенції вказаного державного органу.

Відповідач у поданому відзиві проти позовних вимог заперечив, зазначаючи, що державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 55283071 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського оружного адміністративного суду виданого 02.03.2017р. № 817/856/16 про зобов'язання Державної служби геології і надр України видати спеціальний дозвіл на користування надрами, геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою надр, а саме: покладів бурштину на ділянці "Чудель" в Сарненському районі Рівненської області Товариству з обмеженою відповідальністю "Георесерчінг" згідно поданої заяви від 09.03.2016р.

Постановою державного виконавця від 11.12.2017р. відкрито виконавче провадження № 55283071 з виконання вказаного рішення суду та зобов'язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Також, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 55282294 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського оружного адміністративного суду, виданого 02.03.2017р. № 817/856/16 про зобов'язання Державної служби геології і надр України видати спеціальний дозвіл на користування надрами, геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою надр, а саме: покладів бурштину на ділянці "Вири" в Сарненському районі Рівненської області Товариству з обмеженою відповідальністю "Зірка Рівненщини" згідно поданої заяви від 09.03.2016р.

Постановою державного виконавця від 11.12.2017р. відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду та зобов'язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Супровідні листи від 11.12.2017р. про надіслання позивачу копії зазначених постанов про відкриття виконавчого провадження містить вхідний штемпель позивача з датою отримання - 26.12.2017р. Проте, з наданого позивачем ксерокопії поштового конверту, в якому на надійшли постанови про відкриття виконавчих проваджень, а також сайту «Украпошти» (http://ukrposhta.ua) вбачається, що постанови про відкриття виконавчого провадження були надіслані позивачу 21.12.2017р. та отримані останнім 22.12.2017р.

З метою перевірки виконання рішення суду 29.12.2017р. відповідачем направлено позивачу вимогу державного виконавця та зобов'язано у триденний строк повідомити про виконання рішення суду та заходи, які вжитті з метою виконання рішення суду.

Проте станом на 29.01.2018р. відомостей про виконання вищезгаданого рішення суду на адресу відділу не надійшло, поважних причин невиконання рішення суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець, за невиконання рішення суду та вимоги державного виконавця, виніс постанови від 29.01.2018р. про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у виконавчих провадженнях № 55283071 та № 55282294. Підставою для прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу є невиконання боржником без поважних причин рішення, за умови обізнаності боржника про строк, у який він може добровільно виконати таке рішення.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач і звернувся з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У відповідності до частини 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з приписами частини 2 статті 63 Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що оскільки Державною службою геології та надр України, в порушення пункту 2 постанов про відкриття виконавчих проваджень № 55283071 та № 55282294 від 11.12.2017р. не виконано судове рішення у добровільному порядку протягом 10 робочих днів, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Білашов В.О. при винесенні постанов про накладення штрафу від 29 січня 2018 року в рамках примусового виконання виконавчого листа №817/856/16, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Щодо посилання позивача на дводенну затримку відповідачем строку на надіслання постанов про накладення штрафу, що є порушенням ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», то суд вважає що така дводенна затримка сама по собі не може бути підставою для скасування постанов про накладення штрафу від 29 січня 2018 року, оскільки зазначена обставина не нівелює факту невиконання позивачем рішення суду.

Також, суд звертає увагу на те, що, обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо скасування постанов державного виконавця про накладення штрафу від 29 січня 2018 року, позивач фактично оскаржує постанову Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 817/856/16, на підставі якої було видано виконавчі листи та відкрито виконавчі провадження.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що листами Державної служби України з питань праці від 08.04.2016р. № 4089/1/10.3-ДП-16 та № 4076/1/10.3-ДП-16 повернуті без погодження подані ТОВ «Зірка Рівненщини» та ТОВ «Георесерчінг» документи для приведення їх у відповідність до вимог законодавства. Також Рішеннями Рівненської обласної ради від 06.04.2016р. № 158 та № 160 було відмовлено у погодженні надання надр ТОВ «Зірка Рівненщини» та ТОВ «Георесерчінг». Таким чином, на думку позивача, зазначені обставини унеможливили своєчасне виконання виконавчих проваджень № 55283071 та № 55282294.

Проте суд вважає необґрунтованими такі посилання позивача, оскільки зазначені вище відмови відбулися протягом 2016 року, а постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження були прийняті 11.12.2017р., тобто значно пізніше. Отже, вказані обставини не можуть свідчити про наявність поважних причин невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Щодо посилання позивача на те, що ним 15.02.2018р. були подані клопотання про роз'яснення судового рішення та про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, то зазначені клопотання були подані вже після винесення оскаржуваних постанов про накладення штрафу від 29.01.2018р. у виконавчих провадженнях № 55283071 та № 55282294.

У зв'язку із зазначеним, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування постанов державного виконавця від 29.01.2018 року ВП № 55282294 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн. та ВП № 55283071 про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено наявність правових підстав для скасування постанов про накладення штрафу в той час, як відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування виконав та довів правомірність та обґрунтованість прийнятих ним рішень, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій