Справа № 215/1365/18
Суддя: Науменко Я. О.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 215/1365/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Науменко Я.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті ОСОБА_1 адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, місце проживання: 50079, АДРЕСА_1 до поліцейського роти б.3 батальйону б1 Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі сержанта поліції ОСОБА_3, місцезнаходження: 50069, м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 11 про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до поліцейського роти б.3 батальйону б1 УПП м. Кривий Ріг сержанта поліції ОСОБА_3 (далі інспектор), в якому просить: визнати незаконною та скасувати Постанову серії ВР №226508 від 02.04.2018 р. про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 225 грн.. В обґрунтування позову зазначив, що 02.04.2018 року об 16 год. 14 хв., він рухався на власному автомобілі по вул. Тухачевського в місті Кривому Розі у третьому ряду чотирьох смугової дороги. Підїжджаючи до пішохідного переходу, він побачив, що справа від нього зупиняється мікроавтобус. Так як попереду був нерегульований пішохідний перехід, він одразу знизив швидкість, передбачаючи наявність пішохода. Проте, зорієнтувавшись, що пішохід тільки почав переходити проїжджу частину, і переконавшись, що не заважатиме йому, поїхав далі. Але потім був зупинений працівниками поліції, які склали оскаржувану постанову. Позивач вважає постанову незаконною, оскільки йому жодних письмових пояснень інспектор не надав змоги викласти в протоколі, від пішохода не було відібрано пояснення про створення йому загрози чи небезпеки, правопорушення було зафіксоване не в автоматичному режимі, при винесенні постанови інспектором не було враховано обставин, які помякшують вину позивача.

Ухвалою суду від 10.05.2018 р. прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідно до ч.2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком прав, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з вимогами ч.2, ч.3 ст.263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За таких обставин, судом приймається рішення у даній адміністративній справі у строки, визначені ч.2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, тобто до 10.06.2018р.

Суд, дослідивши письмові докази, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 02.04.2018 року інспектором винесено постанову серії ВР №226508 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу 225 грн. (а.с.3).

Відповідно до змісту постанови, позивач, керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 02.04.2018 р. 16 год.14 хв. в м. Кривий Ріг, Покровський район, рухаючись по вул. Тухачевського приближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість та не дав дорогу пішоходам, чим порушив п. 18.1, 4.16 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 122 КУпАП.

Позивач зазначає, що дійсно у вказаний в оскаржуваній постанові день та час він рухався на власному автомобілі по вул. Тухачевського в місті Кривому Розі у третьому ряду чотирьох смугової дороги. Підїжджаючи до пішохідного переходу, він побачив, що справа від нього зупиняється мікроавтобус. Так як попереду був нерегульований пішохідний перехід, він одразу знизив швидкість, передбачаючи наявність пішохода. Але зорієнтувавшись, що пішохід тільки почав переходити проїжджу частину, і переконавшись, що не заважатиме йому, поїхав далі. Вважає, що пішохід не перебував в зоні смуги руху позивача, а отже, він не чинив та не міг чинити перешкоди чи завдати небезпеки пішоходу.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

У відповідності до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи, що норми КАС України покладають на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов'язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

З положень пунктів 13,1.4 та 1.5 ПДР України вбачається, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху.

Згідно з п. 4.16 ПДР України пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Відповідно до п. 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

За змістом п.18.4 ПДР України якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Судом встановлено, що постановою про адміністративне правопорушення від 02.04.2018 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255 гривень.

З пояснень позивача вбачається, що пішохід у момент здійснення руху позивачем, тільки почав переходити проїжджу частину, при цьому позивач переконавшись, що не заважатиме йому, поїхав далі, а отже своїми діями не міг чинити перешкоди чи завдати небезпеки пішоходу.

Судом встановлено і не заперечується позивачем, що пішохід знаходився на пішохідному переході. Тобто, в даному випадку позивач знехтував правилами дорожнього руху, оскільки побачивши, що пішохід ступив на пішохідний перехід, мав би зупинити транспортний засіб та дати можливість пішоходу продовжити рух.

Позивач не зробив посилань на обставини та не надав відповідних доказів, які б свідчили про відсутність в його діях порушень Правил дорожнього руху України, з чого можна було б зробити висновок про те, що постанову у справі про адміністративне правопорушення було складено з порушенням діючих норм законодавства. Доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Також, позивач скористався правом оскарження постанови у судовому порядку, а отже використав право на надання йому правової допомоги та правовий захист його законних прав та інтересів.

За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід'ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд приходить до переконання, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі ст.ст. 245, 251, 252, 256, 280 КУпАП та керуючись п.1 ч.1 ст.20, ст.ст.44, 77, 242, 246, 257-262, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до поліцейського роти б.3 батальйону б1 УПП м. Кривий Ріг сержанта поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Постанову поліцейського роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі сержанта поліції ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 02.04.2018 року серії ВР №226508, залишити без змін.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до або через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.06.2018 року.

Суддя: