Справа № 803/1191/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №803/1191/13-а
адміністративне провадження №К/9901/4151/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у складі судді Лозовського О. А. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року у складі колегії суддів Гудима Л. Я., Довгополова О. М., Святецького В. В. у справі № 803/1191/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Луцьк Фудз» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
25 червня 2013 року постановою Волинського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року, позовні вимоги задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з протиправності спірного податкового повідомлення-рішення внаслідок доведення реальності господарських операцій платника податків з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Терлич».
16 січня 2014 року відповідачем подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій він, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме статей 203, 215 Цивільного кодексу України, статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доводить помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо реальності господарських операцій, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.
17 січня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження та витребувано з Волинського окружного адміністративного суду справу № 803/1191/13 (суддя Рибченко А. О.).
11 лютого 2014 року позивачем подано заперечення на касаційну скаргу, в яких він, погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
18 лютого 2015 року справа № 803/1191/13 надійшла до Вищого адміністративного суду України.
01 грудня 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи (Суддя Усенко Є. А.).
15 січня 2018 року справу № 803/1191/13 передано до Верховного Суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що податковим органом проведена документальна планова виїзна перевірка платника податків з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2012 року, за результатами якої складено акт перевірки від 22 листопада 2012 року № 6393/22-1/00377163 (далі - акт перевірки).
В основу податкового правопорушення покладений висновок податкового органу про непідтвердження реальності господарських операцій з контрагентами ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Терлич» у ІІІ кварталі 2011 року щодо постачання товарів (сахар-пісок та макаронні вироби з твердих сортів пшениці відповідно), внаслідок чого понесено витрати на загальну суму 1 739 884 грн.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що придбання товарів Товариством здійснювалося на підставі договору купівлі-продажу товару від 09 серпня 2010 року №09/08, укладеного з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та договору поставки товару, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Терлич» від 14 вересня 2010 року №15/09/10ПМ.
Позиція відповідача щодо нереальності спірних господарських операцій доводиться твердженням про нікчемність договорів, за якими понесено витрати, оскільки правочин суперечить моральним засадам суспільства, а також порушує публічний порядок, спрямований на заволодіння майном держави, дохідної частини бюджету.
Положеннями статей 134, пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, статті 139, статті 140 Податкового кодексу України визначено склад витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток. Такі витрати визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд вказує, що витрати для цілей формування податку на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належними і допустимими первинними документами податкового і бухгалтерського обліку, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Визнання під час перевірки податковим органом нікчемними правочинів знаходиться за межами здійснення ним контролю дотримання податкового законодавства. За наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право та повинні звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не класти власний висновок в основу податкового правопорушення та визначати на цій підставі грошове зобов'язання. Зазначена позиція є усталеною, наведена постановою Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо підтвердження реальності здійснених операцій з поставки та придбання товарів платником податків у 3 кварталі 2011 року ґрунтуються на дослідженні первинних документів податкового і бухгалтерського обліку, за наслідками операцій правомірно сформовані витрати відповідно до вимог норм податкового законодавства, що покладені податковим органом в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.
Посилання скаржника на положення статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України є безпідставними, оскільки ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2013 року у справі № 2а-2643/12/0370 встановлена нереальність господарських операцій між тими самими контрагентами, але за інший період і на підставі іншого акта перевірки, за результатами оцінки інших господарських операцій, які не пов'язані з обставинами, що є предметом дослідження у даній справі.
Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області залишити без задоволення.
Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року у справі № 803/1191/13 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер