Справа № 826/3671/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 червня 2018 року № 826/3671/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз"

до

Харківської об'єднаної державної податкової інспекція ГУ ДФС у Харківській області ( Чугуєвське відділення)

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 31 жовтня 2016 року,-,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ««Карпатигаз» (далі по тексту – позивач) з позовом до Харківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (Чугуївське відділення) (далі по тексту – відповідач), в якому просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 жовтня 2016 року № Харківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (Чугуївське відділення).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що камеральна перевірка може проводитися лише для перевірки правильності відображення даних податкових декларацій (розрахунків) платника податків та не може проводитись для перевірки своєчасності сплати податкових зобов’язань. На думку позивача, камеральна перевірка, за результатами якої складено акт, проводилась відповідачем з перевищенням повноважень, внаслідок чого будь-які документи, складені за результатами такої перевірки є незаконними та не можуть створювати правових наслідків, передбачених чинним податковим законодавством України.

Додатково представник позивача стверджує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято поза межами строку, встановленого пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, що є порушенням порядку оформлення результатів перевірок, що є підставою для визнання недійсним такого податкового повідомлення-рішення та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, представник позивача зазначив, що при наявності коштів на рахунку платника податків, проведення платіжних доручень на списання податків до бюджету 30 травня 2016 року відбулось не з вини платника податку, а відтак є підставою для звільнення від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню та штрафні санкції.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримала повністю.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача стверджує, що підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України чітко визначено, що предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгодженого податкового (грошового) зобов’язання, а тому доводи позивача про те, що камеральна перевірка може проводитись лише для перевірки правильності відображення даних податкових декларацій є необґрунтованими. Додатково представник податкового органу зазначив, що при порушенні термінів сплати або неперерахування платежів податків та зборів з вини банку, суб’єкт господарювання повинен надати до контролюючого органу заяву з копіями платіжних документів, що засвідчують факт подання їх до установи банку у строки, визначені Податковим кодексом України для сплати відповідного податку чи збору, однак позивачем контролюючому органу було надано копію платіжного доручення від 30 травня 2016 року №1456 без відповідної відмітки банку, яка б підтверджувала відсутність законодавчо визначених підстав для звільнення позивача від відповідальності, визначеної статтею 126 Податкового кодексу України.

Крім того, представник відповідача стверджує, що термін прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не порушено.

Представник податкового органу подала до суду клопотання про розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи викладене та клопотання представника відповідача, зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

При цьому, суд враховує вимоги пункту 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі в редакції Закону України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» є оператором спільної діяльності за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10 червня 2002 року, укладеним між ПАТ «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзіс АБ та ТОВ «Карпатигаз».

Відповідно до умов договору про спільну діяльність №3 саме на позивача згідно статей 1134, 1135 Цивільного кодексу України покладено ведення спільних справ, бухгалтерського обліку, складання фінансової звітності, подання податкової звітності та сплату податків.

Так, 19 травня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» подано податкову декларацію №71, в якій визначено податкове зобов’язання по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу за квітень 2016 року на суму 2 498 496,65 грн.

При цьому, 30 травня 2016 року з метою своєчасної та повної сплати податкового зобов’язання, визначеного у декларації за квітень 2016 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» сформовано та направлено на проведення платежу обслуговуючому банку – Публічному акціонерному товариству «Сбербанк» електронне платіжне доручення.

Як повідомив позивач, дане платіжне доручення прийняте банком 30 травня 2016 року, однак операція проведена банком лише 31 травня 2016 року.

В подальшому, відповідачем на підставі пункту 20.1 статті 20 та згідно з пунктом 76.1 та пунктом 76.2 статті 76, підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку з питання несвоєчасної сплати рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу, газового конденсату) за договором про спільну діяльність від 10 червня 2002 року №3, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №211/20-29-12-00/337504782.

Камеральною перевіркою встановлено порушення за договором про спільну діяльність від 10 червня 2002 року №3 – уповноваженою особою ТОВ «Карпатигаз» () вимог підпункту 258.1.1 пункту 258.1 статті 258 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено несвоєчасна сплата:

- рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу) по терміну 30 травня 2016 року, погашено податковий борг 31 травня 2016 року;

- рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (газового конденсату) по терміну 30 серпня 2015 року, погашено податковий борг 22 вересня 2015 року.

12 жовтня 2016 року позивачем подано заперечення на акт перевірки, за результатами розгляду яких відповідач надав Товариству з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» відповідь №1673/10/20-29-12-30 від 28 жовтня 2016 року щодо правомірності висновків акту перевірки та зазначених у ньому порушень.

31 жовтня 2016 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким за затримку на 1 календарний день сплати грошового зобов’язання у розмірі 2 498 496,65 грн. з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу) застосовано штраф у розмірі 10 % у сумі 249 849,67 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, останнє залишене без змін.

Незгода позивача із податковим повідомленням-рішенням № від 31 жовтня 2016 року зумовила його звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

За приписами норм частини 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

В розумінні норми статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов’язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов’язання та/або пені вважається узгодженою.

Зокрема, підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктами 257.1 статті 257 Податкового кодексу України передбачено, що базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

Відповідно до пункту 257.3 статті 257 Податкового кодексу України платник рентної плати до закінчення визначеного розділом ІІ цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить відповідні додатки.

Пунктом 257.5 статті 257 Податкового кодексу України визначено, що сума податкових зобов’язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації з урахуванням фактично сплачених авансових внесків.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абзаці 1 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З контексту наведених вище норм Податкового кодексу України слідує, що податкова декларація з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу) за квітень 2016 року мала бути подана платником податку не пізніше 20 травня 2016 року, а строк сплати податкового зобов'язання за такою декларацією настає протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, тобто з 21 травня 2016 року по 30 травня 2016 року включно.

Відповідно до пункту 31.1 і пункту 31.3 ст. 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов’язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов’язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (пункт 111.2 статті 111 Податкового кодексу України).

Зокрема, згідно з абзацом 2 пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу: у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання; у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу, - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання.

З наявних матеріалів справи вбачається, що з метою погашення самостійно задекларованої суми рентної плати за користування надрами для видобування природного газу позивачем в електронній системі «Клієнт-банк» сформоване платіжне доручення №1456 від 30 травня 2016 року на суму 2 498 496,65 грн. Позивач стверджує, що вказане платіжне доручення в той же день було відправлене ним до обслуговуючого банку - ПАТ «Сбербанк» та отримане банком 30 травня 2016 року у межах операційного часу (а саме о 16 год. 41 хв.).

Представник позивача зазначив, що ПАТ «Сбербанк» здійснює розрахункове обслуговування позивача в електронній системі «Клієнт-банк» відповідно до додаткової угоди №2 від 17 серпня 2012 року, укладеної до договору банківського рахунку №Т130-010000077 від 17 серпня 2012 року.

Відповідно до умов пункту 3.5 додаткової угоди №2 від 17 серпня 2012 року визначено, що електронні платіжні документи приймаються та виконуються банком в операційний час, що встановлений банком, виключно в день отримання таких електронних платіжних доручень.

При цьому, операційний час банку з 09:00 до 17:00.

Однак всупереч вимог пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та умов договору банківського рахунку, операція за результатами отримання 30 травня 2016 року платіжного доручення позивача була проведена банком на наступний день (31 травня 2016 року).

На підтвердження наведених обставин позивач надав суду копії наступних документів: копію роздруківки електронного платіжного доручення №1456 від 30 травня 2016 року без відміток банку про одержання такого платіжного документу та його проведення (відсутні дати); виписок ПАТ «Сбербанк» по особовому рахунку ТОВ «Карпатигаз» №0077 за 30 травня 2016 року та 29 грудня 2015 року з відомостями про проведені операції та наявний залишок коштів на рахунку; роздруківок скрін-шотів з електронної системи «Клієнт-банк» за 29 грудня 2015 року та 30 травня 2016 року; договору банківського рахунку №Т130-010000077 від 17 серпня 2012 року та додаткової угоди №2 від 17 серпня 2012 року до такого договору.

Дослідивши надані позивачем документи суд оцінює їх як такі, що не підтверджують достеменно факт отримання банком 30 травня 2016 року вказаного електронного платіжного доручення товариства до виконання у зв’язку з наступним.

Також, на виконання вимог ухвали суду від 24 липня 2017 року ПАТ «Сбербанк» повідомило суду, що платіжний документ №1456 від 30 травня 2016 року на суму 2 498 496,65 грн. надійшов до банку 30 травня 2016 року.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-III ініціювання переказу здійснюється за платіжним дорученням.

Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Порядок прийняття, реєстрації банками платіжних доручень, списання коштів з рахунків платника та виконання платіжних доручень встановлені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (далі – Інструкція №22), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за №377/8976.

Відповідно до пункту 2.14 вказаної Інструкції №22 банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача – «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня».

Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

У розрахункових документах дата, зазначена в реквізиті «Дата виконання», має відповідати: даті списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку; даті списання коштів з рахунку платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня (пункт 2.19 Інструкції №22).

Відповідно до вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1-2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали суд встановив, що в тексті платіжного доручення від №1456 від 30 травня 2016 року не вказані ані дата його отримання банком, ані дата виконання цього платіжного документу. При цьому, позивачем до матеріалів справи без поважних причин не надано виписку банку по відповідному особовому рахунку ТОВ «Карпатигаз» за 31 травня 2016 року (тобто, за день безпосереднього проведення платежу у сумі 2 498 496,65 грн., в якій мають бути зазначені відомості щодо реквізитів платіжного документу, на підставі якого банком ініційовано проведення операції з переказу коштів). Документальні докази оскарження позивачем бездіяльності банку в частині не вжиття заходів щодо своєчасного виконання (протягом операційного часу в день отримання платіжного документу), доручень клієнта на списання коштів з розрахункового рахунку в рахунок оплати податків у матеріалах справи також відсутні.

Суд критично ставиться до наданих позивачем скрін-шотів як офіційних відомостей з бази «Клієнт-банк», оскільки наявні матеріали справи не дозволяють суду перевірити їх дійсність.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Таким чином, неперерахування банком грошових коштів, які направляються на сплату податків, зборів або інших обов'язкових платежів за своєчасно поданим платіжним дорученням та за наявності коштів на рахунку платника, виключає відповідальність платника податку.

Відповідно до листа ПАТ «Сбербанк» від 07 вересня 2017 року вих.№9160/4/07-2-1, банком зазначено, що 30 травня 2016 року платіжний документ №1456 клієнта ТОВ «Карпатигаз» на суму 2 498 496,65 грн. надійшов до банку після закінчення післяопераційного часу засобами системи Клієнт-банк «IFOBS».

ПАТ «Сбербанк» здіснив спробу проведення вказаного платежу, прийнявши платіжне доручення №1456 клієнта ТОВ «Карпатигаз» на суму 2 498 496,65 грн., оформлене клієнтом належним чином згідно законодавства України та відправлене до Банку з наявними електронними цифровими підписами о 17:58 год., здійснивши його обробку і відправку до СЕП НБУ.

Проте, вказаний платіж був відхилений центральною розрахунковою палатою НБУ, оскільки на той момент вже були заборонені усі початкові платежі за режимом роботи СЕП.

Відтак, платіжне доручення №1456 клієнта ТОВ «Карпатигаз» на суму 2 498 496,65 грн. було повторно виконано ПАТ «Сбербанк» - 31.05.2016 о 09:28 год.

Враховуючи вищенаведене та встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що лист ПАТ «Сбербанк» від 07 вересня 2017 року вих. №9160/4/07-2-1 свідчить про виконання позивачем усіх дій, які від нього залежали, для належного виконання зобов'язання, а саме: щодо своєчасного, 30 травня 2016 року, тобто у строки, встановлені пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, подання до банку платіжного доручення №1456 від 30 травня 2016 року про перерахування до бюджету грошового зобов'язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу) за квітень 2016 року у розмірі 2 498 496,65 грн.

Надаючи оцінку посиланням позивача на порушення відповідачем законодавчо встановленого порядку проведення камеральної перевірки суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно визначення, наведеного у підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Порядок проведення камеральних перевірок врегульований статтею 76 Податкового кодексу України. Така перевірка проводиться посадовими особами податкового органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення перевірки не обов’язкова.

Згідно з пунктом 76.2 цієї ж статті порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами податкового органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

При цьому, акт про результати камеральної перевірки може стати підставою для донарахування податкових зобов'язань, про що платнику повідомляють податковим повідомленням - рішенням. Повідомлення-рішення приймається керівником податкового органу (його замісником) протягом 10 робочих днів, наступних за днем вручення платнику податків акта перевірки (пункт 86.8 статті 86 Податкового кодексу України).

Також, питання проведення камеральних перевірок врегульовано Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, затвердженими наказом Міністерства доходів і зборів України від 14 червня 2013 року №165 (далі по тексту - Методичні рекомендації).

Зокрема, відповідно до підпункту 2.5.1 пункту 2.1 Методичних рекомендацій після закінчення строку, наданого платнику податків в інформаційному (електронному) повідомленні для самостійного виправлення помилок, проводиться камеральна (електронна) перевірка, за наслідками якої складається (формується): у разі встановлення помилок (порушень) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності - Акт про результати камеральної перевірки.

З аналізу вищенаведених норм статей 75 і 76 ПК України (в редакції чинній на момент проведення перевірки, результати якої оформлені актом від 05 жовтня 2016 року №211/20-29-12-00/337504782) вбачається, що предметом камеральної перевірки у даному випадку може бути лише податкова звітність, тобто правильність відомостей, зазначених у відповідній податковій звітності.

Натомість, у зв'язку з внесеними змінами до Податкового кодексу України, починаючи з 01 січня 2017 року підпункт75.1.1 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу викладено у новій редакції, яка передбачає, що предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Тобто, право проведення перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання в межах камеральної перевірки надано контролюючому органу лише з 01 січня 2017 року.

Дослідивши зміст акта від 05 жовтня 2016 року №211/20-29-12-00/337504782 суд встановив, що предметом вказаної перевірки були виключно питання своєчасності сплати товариством грошового зобов’язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (природного газу), задекларованого у податковій декларації за квітень 2016 року, а не правильності заповнення такої декларації.

Таким чином, з тексту акта перевірки від 05 жовтня 2016 року видно, що предметом перевірки була своєчасність сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість, в той час, як відповідно до приписів норм статті 75 Податкового кодексу України вказані питання є предметом саме документальної перевірки. Підстави та порядок проведення документальної перевірки передбачені статтями 75 78 і 79 Податкового кодексу України.

Отже, відповідач, провівши фактично документальну невиїзну перевірку позивача, без дотримання наведених вище норм Податкового кодексу України, оформив її результати як за наслідками камеральної перевірки. Крім того, порушивши порядок проведення камеральних перевірок, відповідач не дотримався вимог Методичних рекомендацій в частині питань, які можуть бути предметом камеральної перевірки, та склав акт, який теж не відповідає вимогам, вказаним у Методичних рекомендаціях.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми матеріального права суд вважає дії відповідача по проведенню перевірки з питань своєчасності сплати грошового зобов’язання, результати якої оформлені актом від 05 жовтня 2016 року №211/20-29-12-00/337504782, є протиправними. Відповідно, якщо дії з проведення перевірки були незаконними, то така перевірка не може породжувати правових наслідків, а відтак суд вбачає правові підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 31 жовтня 2016 року № як протиправного.

В частині доводів позивача про порушення податковим органом строку прийняття податкового повідомлення-рішення, встановленого пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2016 року Харківська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області надала відповідь на заперечення до акту камеральної перевірки від 05 жовтня 2016 року №211/20-29-12-00/337504782.

При цьому, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № прийняте податковим органом 31 жовтня 2016 року, тобто на третій день після розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

За таких обставин, твердження позивача в даній частині не знайшли свого документального та нормативного підтвердження.

Також, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у статті 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в пункті 4.1 рішення Конституційного суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Суд бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Також, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 263, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 жовтня 2016 року № Харківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (Чугуївське відділення).

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (податковий номер 337504782) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3756,79 грн. (три тисячі сімсот п’ятдесят шість гривень 79 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Харківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (Чугуївське відділення) ().

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук