Справа № 823/1744/18
Суддя: Гончаренко Т. В.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 823/1744/18 Провадження №2-а/694/20/18
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

31.05.2018 р. м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Гончаренко Т.В., перевіривши матеріали адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови,

встановила:

До Звенигородського районого суду Черкаської області з Черкаського окружного адміністративного суду передано справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови про накладення штрафу від 11.04.2018 року за виконавчим листом №694/1417/17 (ВП 55998344), на розгляд за підсудністю.

Ознайомившись з позовною заявою, суддя встановив, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 5 статті 160 цього Кодексу в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти, власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В поданій позовній заяві в порушення вищевказаних норм статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України не зазначено: відомі офіційні електронні адреси або адреса електронної пошти відповідача, не повно зазначена адреса відповідача (не вказано поштовий індекс), власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того у позовній заяві у якості відповідачів визначено Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, а ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ зазначено стосовно Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Відповідно до ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії, якщо інше не визначено КАС України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.2 ст.94 КАС України).

КАС України (ч.4, ч.5 ст.94) передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, що знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Позивачем надано до суду фото(ксеро)копії, що не засвідчені у встановленому порядку - відсутня дата засвідчення, підпис та ініціали прізвища особа, що засвідчила.

Згідно ч.2 ст.161 КАС України суб’єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов’язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Поданий позивачем список № 2 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих не містить відмітки органу поштового зв’язку про прийняття поштового відправлення та дати такого прийняття, а тому не може слугувати належним доказом виконання позивачем обов’язку, визначеного ч.2 ст.161 КАС України.

В позовній заяві позивач просить суд про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтуванні якого зазначено, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду. Також позивач посилається на п.14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ “Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах” від 07.02.2014 року, згідно якої судовий збір за подання скарги не сплачується. Суд зазначає, що, доказів несплати судового збору у зв'язку з тяжким майновим станом та неплатоспроможністю позивача не надано – оцінка майнового стану заявника залишається оціночним поняттям та залежить від кожної конкретної ситуації.

Відповідно до ч.1 ст.133 КАС України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Згідно ст.8 Закону України “Про судовий збір” враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у ч.1 цієї статті. У клопотанні сторона повинна навести обставини, що свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, та подати суду відповідні докази.

Європейський суд з прав людини у прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду позов. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Визначення майнового стану сторони залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати. Необґрунтоване звільнення від сплати судового збору утворить переваги у становищі стосовно інших суб'єктів звернення до суду за захистом, тоді як відповідно до ст.8 КАС України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. З огляду на додані до позовної заяви клопотання і докази, суд позбавлений можливості надати оцінку майновому стану позивача.

Як зазначено в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" у редакції Закону України від 22 травня 2015 року 484-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору, обмежене фінансування бюджетної установи не є підставою для її звільнення від сплати судового збору, не є вказані аргументи і підставою для відстрочення його сплати.

Суд зазначає, що Законом України “Про судовий збір” та КАС України не передбачено звільнення органів ПФУ від сплати судового збору, у тому числі за подання позовних заяв про визнання протиправними рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень. Норми ЦПК на які посилається позивач в даному випадку не поширюються на спірні правовідносини.

Враховуючи, що звільнення судом від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду, а також враховуючи, що у клопотанні позивача відсутні докази неможливості сплати судового збору, визначенні ст. 133 КАС України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України – якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановлена з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, що необхідно сплатити.

Законом України “Про судовий збір” передбачено (ст.9), що суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. КАС України встановлено (ч.3 ст.161), що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ст. 4 Закону України “Про судовий збір” за подання до адміністративного суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовна заява містить вимогу майнового характеру, тому судовий збір за подання даної позовної заяви становить 1762 грн.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З позовної заяви судом встановлено, що про оскаржувану постанову позивачу стало відомо 13.04.2018 року, а з позовом звернувся до суду лише 27.04.2018 року.

Тобто позивачем подано позов, з пропуском десятиденного строку встановленого ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Між тим, позивачем не подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та не обґрунтовано поважність причин пропуску цього строку, як і не надано доказів того, що строк звернення до суду не пропущено.

Відтак, позивачу необхідно було у позовній заяві обґрунтувати дотримання строку звернення до суду з цим позовом або звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду, вказати підстави для поновлення строку, додати докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п’яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суддя встановив, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, що має наслідком на підставі ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 5, 8, 133, 159, 160, 168, 169, 241, 293, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

ухвалила:

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовити у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови – залишити без руху.

Надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви строк тривалістю десять днів з дня отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Суддя Гончаренко Т.В.