Справа № 826/7515/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7515/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Троян Н.М.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Києві, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправними та скасування акта перевірки та податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування:

- Акту перевірки №10368/26-51-13-06/НОМЕР_1 від 22.11.2016;

- податкового повідомлення-рішення № від 20.12.2016;

- податкового повідомлення-рішення № від 02.03.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не отримав доходу, який підлягає оподаткуванню, оскільки за кредитним договором повернуто більшу суму, аніж отримано, а прощеною є та сума, яка не є реальним доходом позивача та не є отриманим кредитом. При цьому, відповідачем невірно розраховано суму податку на доходи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 09.07.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та громадянкою України ОСОБА_3 укладено договір кредиту №032/29-239К, за умовами якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 73 100, 00 доларів США зі сплатою 11,75% річних. Кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту за вказаним договором було 08.07.2022 р.

За наслідком укладення шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 24.04.2010).

09.07.2015 між ПАТ «Укрсоцбанк» та громадянкою України ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін №2 до договору кредиту №032/29-239К від 09.07.2007. Відповідно до пп.3.2 п.3 вказаного договору про внесення змін, якщо Позичальник, починаючи з дати укладення цього договору про внесення змін до 31.12.2015 здійснить одноразовий платіж в сумі від 500 доларів США на підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов опції 50-50 з частковим анулюванням, то позичальник набуває права на анулювання (прощення) заборгованості по Кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу. Сторони домовились, що анулювання (прощення) заборгованості по процентам та комісіям можливо лише у випадках, коли сума заборгованості по процентам та комісіям перевищує суму заборгованості по Кредиту. Станом на момент укладення договору про внесення змін заборгованість позивача за Кредитом становила 32 749,48 доларів США, а заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам становила 1 828,72 доларів США.

На запит ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 22.09.2016 №11914/10/26-51-13-04 ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 12.10.2016 №111-186/79-1223 повідомило, що сума анулювання основної суми кредитної заборгованості ОСОБА_2 становить 380 845,46 грн., сума доходу, що не підлягає оподаткуванню за пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України, становить 609,00 грн. Сума нарахованого доходу ОСОБА_2 у розмірі 380 236,46 грн. включена в звітний розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум, утриманого з них податку (ф. 1-ДФ) за третій квартал 2015 року.

До вищезазначеного листа ПАТ «Укрсоцбанк» долучено копії заяв позивача про сплату заборгованості згідно умов опції 50-50 з частковим анулюванням від 04.09.2015 на суму 1500, від 04.08.2015 на суму 1200, від 10.07.2015 на суму 506, від 09.07.2015 на суму 13 500, від 18.09.2015 на суму 640 доларів США. У вказаних заявах при цьому зазначено, що позивач належним чином повідомлена банком про суму анулювання (прощення) заборгованості на відповідних умовах та про свій обов'язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за Кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків та зборів до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За наслідком перевірки було складено акт №10368/26-51-13-06/НОМЕР_1 від 22.11.2016 (далі - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем:

- пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України - не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи та не відображено отриманого доходу як додаткового блага у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) ПАТ «Укрсоцбанк», за 2015 р.;

- п.176.1 ст.176, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, ст.36 Податкового кодексу України - не задекларовано дохід, отриманий як додаткове благо від ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 380 236, 46 грн., не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 75 438, 30 грн.;

- пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України - не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військового збору з доходів за 2015 рік у сумі 5 703, 55 грн.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнятого податкові повідомлення-рішення від 20.12.2016:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за податковим зобов'язанням у розмірі 75 438, 30 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 18 859, 58 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у т.ч. податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов'язанням у розмірі 5 703, 55 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 452, 89 грн.

За наслідком оскарження вищезазначених податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку Головним управлінням ДФС у м.Києві прийнято рішення про результати розгляду первинних скарг від 24.02.2017 №1365/4/26-15-10-02-16, яким скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.12.2016 №, оскільки останнє прийнято не за встановленою формою.

У зв'язку із зазначеним, позивачу було надіслано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 02.03.2017 №, яким їй збільшено грошового зобов'язання з військового збору за податковим зобов'язанням у розмірі 5 703, 55 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 452, 89 грн.

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктами 36.1, 36.5 статті 36 Податкового кодексу України (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) , податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Платником податку на доходи фізичних осіб, згідно з пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Платники податку зобов'язані, як передбачено пп. «в» п. 176.1 ст.176 ПК України, подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

Платник податку, відповідно до вимог п. 179.1 ст. 179 ПК України, зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України).

Згідно з п.164.1 та 164.2 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, за пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164, включаються:

- дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:

д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Щодо посилання відповідача на порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік, недекларування доходу, отриманого як додаткове благо в сумі 380 236,46 грн., що призвело до несплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, колегія суддів зазначає насутпне.

Відповідно до вимог пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи:

- основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року;

- сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Підпунктом 1.2. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Із ст.163 ПК України вбачається, що такими доходами, зокрема є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Колегія суддів звертає увагу на те, що анульована ПАТ «Укрсоцбанк» сума заборгованості позивача, як вбачається з листа від 12.10.2016 №111-186/79-1223 та доданих до нього копій заяв, включає в себе лише суму заборгованості по кредиту (без процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені)). При цьому таке анулювання (прощення) здійснене за самостійним рішенням банку, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що вказана сума боргу анульована Банком являє собою дохід платника податку в розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню в порядку абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, та який позивач був зобов'язаний включити до податкової декларації за 2015 рік.

Пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Посилання позивача на вищевказану норму є необґрунтованим та безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зміни валюти зобов'язання з іноземної у гривню не відбувалося.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Проценти нараховані за користування кредитними коштами включаються до оподаткованого доходу, що отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором, оскільки нараховані проценти за користування кредитом, є платою за надану послугу з користування кредитними коштами, а тому анулювання таких (процентів) - звільнення від оплати за таку послугу для позивальника є додатковим благом, при цьому обов'язок сплати таких передбачено умовами кредитного договору як невід'ємної частини домовленостей досягнутих між сторонами та не є засобом забезпечення їх виконання.

При списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.

Відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України. Пеня та штраф є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Доходом платника податку у розумінні норм Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) є основна сума боргу та відсотки за кредитним договором, які були анульовані (прощені) кредитором, натомість анульовані (прощені) пеня, штраф чи підвищені відсотки (за прострочення платежу) не є доходом платника податку, а відповідно і не є об'єктом оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Кредитор має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №8002/692/16-а,вуд 08.05.2018 у справі №817/401/16.

Щодо посилання позивача на п.8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, колегія суддів вказує наступне.

Так, колегія суддів зазначає, що позивач погоджується із сумою прощеного банком боргу та не оскаржує її.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав не оподаткування основної суми прощеного банком боргу не має.

Щодо оскарження позивачем Акту перевірки №10368/26-51-13-06/НОМЕР_1 від 22.11.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Так акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні ст.17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення в ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту. Аналогічна позиція визначена Верховний Суд України у постанові від 10.09.2013 №21-237а13.

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 07 червня 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

Н.М Троян