Справа № П/811/233/18
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2018 року справа № П/811/233/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А. ,

розглянувши в порядку письмово провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року у справі № П/811/233/18 (прийнято в спрощеному позовному проваджені 13.03.2018р., суддя Брегей Р.І.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 (далі - позивач) задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградської області (далі - відповідач) від 18 грудня 2017 року, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі заяви від 23 листопада 2017 року;

- зобов'язано відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на підставі заяви від 23 листопада 2017 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що наявність тільки звернення до органу, що здійснює розпорядження земельними ділянками, не означає автоматичне задоволення такого клопотання, оскільки орган державної влади на законних підставах має право відмовити заявнику у задоволенні такого клопотання. Крім цього, заявник апеляційної скарги зазначає, що покладення судовим рішенням зобовязання на відповідача свідчить про втручання в діяльність субєкта владних повноважень, що суперечить завданням адміністративного судочинства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є власником чотирьох будівель, що розміщені по вул. Молодіжна 70а, 70є, 70д та 70г в с. Братолюбівка Добровеличківського району Кіровоградської області, на земельній ділянці орієнтовною площею 1,529 га. (а.с.16-40).

23 листопада 2017 року позивач подав до відповідача клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 1,5279 га, яка розташована на території Братолюбівської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с.51).

Разом із клопотанням ОСОБА_1 надав графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки та документи, що посвідчують право власності на будівлі, які розташовані на ній (а.с.50, 16-40).

18 грудня 2017 року відповідачем прийнято рішення, яким відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Позивачу запропоновано визначити бажане місце розташування земельної ділянки, виходячи зі сформованого переліку земельних ділянок, що можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території області (а.с.49).

Не погодившись з рішенням Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, позивач звернувся до суду із позовом та прохав зобовязати відповідача прийняти рішення про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача, прийшов до висновку, що рішення відповідачем прийнято не у спосіб та не в порядку, що передбачені діючим законодавством, що регулюють спірні відносини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно абз.1 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Проаналізувавши наведені норми Закону, суд першої інстанції правильно вказав на те, що законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, та в даному випадку відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що зазначена земельна ділянка, не обтяжена жодним сервітутом, а її розмір не перевищує максимально допустимої величини, котра встановлена законом (пункт б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України), а розташовані на земельній ділянці обєкти нерухомості, належать позивачу на праві властності.

Відповідно до приписів частини 2 статті 134 Земельного кодексу України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Тобто, земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1, не може бути продана на торгах.

Оскільки, при зверненні до відповідача позивач подав усі необхідні документи, передбачені Земельним кодексом України, для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а відмова відповідача не ґрунтувалася на положеннях чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального чи процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року у справі № П/811/233/18 - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду в строк, передбачений ст.329 КАС України.

Головуючий суддя: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак