Справа № 308/3182/18
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3182/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2018 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП у містах Ужгороді та Мукачеві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП у містах Ужгороді та Мукачеві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що 26.03.2018 року інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП у містах Ужгороді та Мукачеві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесено постанову серії БР № 456218 в справі про адміністративне правопорушення, згідно з якою його позивача ОСОБА_1 було визнано винним у порушенні нормативів щодо обладнання аварійних робіт, а саме в не забезпеченні безпеки дорожнього руху, не виставленні дорожніх знаків та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн. Вважає, що вказана постанова є необґрунтованою та винесена з порушенням норм процесуального права, у звязку з чим підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП не визнає, з огляду на те, що 22.03.2018 року ремонтною бригадою КП «Водоканал м. Ужгорода» було здійснено заміну водопровідного вводу за адресою вул. Ольбрахта, 7, що підтверджується заявою мешканців та дозволом на проведення робіт. Стверджує, що на момент завершення робіт бригадою та відповідальним за проведення робіт ним позивачем ОСОБА_1 були встановлені деревяна тринога, дорожній знак 1.37 (ремонтні роботи), а також обгороджено дану ділянку сигнальною стрічкою, тобто дотримано всіх визначених чинним законодавством правил. Однак, в ніч з 23.03.2018 року на 24.03.2018 року невідомими особами було викрадено загороджувальні засоби, які були встановлені 22.03.2018 року, і повинні там знаходитися до повного відновлення дорожнього покриття. 27.03.2018 року працівниками та особисто ним було оглянуто прилеглі території та неподалік місця виконання робіт знайдено дорожній знак та триногу з сигнальною стрічкою, що підтверджується фотоматеріалами, які додано до позовної заяви, і знову встановлено на місце проведення робіт. У відповідності до вищевикладеного він, як відповідальна особа, не міг впливати на обставини, що склалися і тому вважає винесену постанову незаконною та необґрунтованою. Вказує, що в оскаржуваній постанові даних обставин не наведено, а отже, не враховано, і, крім того, ним надані вищевикладені обставини письмово в якості пояснення до постанови, які відповідачем не взяті до уваги. Враховуючі вищевикладене позивач вважає, що постанова серії БР № 456218 від 26.03.2018 року про адміністративне правопорушення винесена з порушеннями його прав та чинного законодавства України, є необґрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню. У позовній заяві позивач просить звернути увагу на норму ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З посиланням на вищевикладене позивач просить суд визнати незаконною та скасувати постанову серії БР № 456218 від 26.03.2018 року про накладення на нього ОСОБА_1М адміністративного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП, в розмірі 680 грн., а провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним адміністративним позовом, розгляд адміністративної справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву від 05.05.2018 року, копію якого та доданих до нього документів надіслано позивачу.

Згідно з поданим відзивом на позовну заяву представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вважаючи вимоги позивача є безпідставними. Зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, ремонтні роботи були розпочаті 22.03.2018 року та зі слів позивача 23.03.2018 року невідомі особи викрали «загороджувальні засоби» з місця виконання робіт. Представник відповідача вказує, що позивач не конкретизує які саме «загороджувальні засоби» були викрадені, дані твердження позивача є надуманими і не підтверджені жодними доказами та безпосередньо в органи поліції позивач не звертався із заявою про вчинення кримінального правопорушення (крадіжки) по вищезазначеному факту. Наголошує, що у відповідності до п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобовязані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, а також сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи, за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановленому законом (ч. 6 ст. 44 КАС України). У звязку з цим, представник відповідача вважає, що дані доводи позивача не підтверджені жодними доказами, є нічим іншим, як спробою ввести суд в оману, і є грубим порушенням процесуальних обовязків зі сторони позивача. В адміністративному позові позивач зазначає, що «загороджувальні засоби» були знайдені ним 27.03.2018 року, однак, оскаржувана постанова була винесена інспектором 26.03.2018 року. Також представник відповідача зауважує, що невиконання вимог законодавства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху при проведенні ремонтних доріг, непідтверджені обставини викрадення «загороджувальних засобів» не можуть бути підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. За твердженням представника відповідача позивачем не було дотримано положення п. 1.5 Правил дорожнього руху, а долучені позивачем у якості доказу незрозумілі фотознімки заслуговують на критичну оцінку, і не містять жодної інформації, яка має значення для правильного вирішення справи і встановлення дійсних обставин. Крім того, представник відповідача звертає увагу, що всі обставини, викладені у постанові відповідають дійсності, постанова є читабельною і складена у відповідності до норм чинного законодавства, постанова у справі про адміністративне правопорушення була оголошена позивачу, а права детально розяснені. Також звертає увагу на пояснення, написані позивачем, у яких зазначено, що попереджувальні знаки були встановлені лише після виконання робіт. Представник відповідача зазначає, що таким чином, розглядаючи дану справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, і, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Позивачем подано відповідь на відзив від 25.05.2018 року, копію якої надіслано відповідачу.

У поданій відповіді на відзив позивач вказує, що з викладеними твердженнями у відзиві не погоджується, викладені обставини є безпідставними та не відповідають дійсності, а тому не можуть бути взяті до уваги судом з огляду на положення ст. ст. 19, 55 Конституції України, ст. 280, ч. 2 ст. 283 КУпАП. Позивач просить суд звернути увагу на вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України та зауважує, що постанова про накладення адміністративного стягнення складена саме за не встановлення дорожніх знаків, а з пояснення, наявного в матеріалах справи, яке ним позивачем написане 26.03.2018 року зазначено «установлені попереджувальні знаки (ремонтні роботи) і стрічка». Позивач вказує, що виходячи з вищенаведеного ним, як відповідальною особою по завершенню робіт, були викладені огороджувальні засоби, однак з невідомих йому причин їх було знято невідомими йому особами, а дане твердження у відзиві відповідача не спростовується та не заперечується. Відтак, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, та просить їх задовольнити, а також посилаючись на обставини, викладені у відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог позивача заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

За приписами ч. ч. 1, 8 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з постановою інспектора ВБДР УПП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 456218 від 26.03.2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 680 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, він, 22.03.2018 року, о 09 год. 30 хв., в м. Ужгород по вул. Ольбрахта, 7, будучи відповідальним за проведення ремонтних робіт (заміна водопровідного вводу) не забезпечив безпеку дорожнього руху, а саме відсутні дорожні знаки 1.37, 4.7, 4.8, чим порушив п. 1.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом до суду.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху, порушення якого ставиться у вину позивачу згідно із змістом оскаржуваної постанови, передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У відповідності до ч. 3 ст. 140 КУпАП порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян субєктів господарської діяльності у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як розяснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача субєкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й обєктивного дослідження справи, однак не зобовязаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП, відповідачем не надано.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із заявою від мешканців вул. Ольбрахта в м. Ужгороді, адресованою директору КП «Водоканал м. Ужгорода», останні просили провести новий водопровідний ввід на будинку № 7 по вул. Ольбрахта, так як старий вийшов з ладу. Згідно з відміткою, проставленою на даній заяві, така надійшла за вх. № 739 23.03.2018 року, та за резолюцією, також проставленій на заяві, роботу доручено ОСОБА_1

Відповідно до дозволу на проведення аварійних робіт з порушення цілісності обєктів благоустрою від 20.03.2018 року, наданого згідно з розпорядженням міського голови від 20.03.2018 року за № 117, КП «Водоканал м. Ужгорода» дозволено виконувати аварійні роботи для ліквідації витоку води в мережі за адресою: вул. Івана Ольбрахта, 7, умови виконання робіт відновлення дорожнього покриття (бруківка). Як зазначено у цьому дозволі початок роботи 20.03.2018 року, а закінчення 22.03.2018 року.

За твердженням позивача, 22.03.2018 року ремонтною бригадою КП «Водоканал м. Ужгорода» було здійснено заміну водопровідного вводу за адресою вул. Ольбрахта, 7, і на момент завершення робіт бригадою та ним, як відповідальним за проведення робіт, були встановлені деревяна тринога, дорожній знак 1.37 (ремонтні роботи), а також обгороджено вказану ділянку сигнальною стрічкою, проте у ніч з 23.03.2018 року на 24.03.2018 року невідомими особами було викрадено загороджувальні засоби, які були встановлені 22.03.2018 року, а 27.03.2018 року працівниками та особисто позивачем було оглянуто прилеглі території та неподалік місця виконання робіт знайдено дорожній знак та триногу з сигнальною стрічкою. Свої доводи позивач підтверджує долученими до позовної заяви фотознімками, на яких зображені деревяна тринога та дорожній знак (ремонтні роботи).

Разом з тим, судом встановлено, що в оскаржуваній постанові, яка датована 26.03.2018 року, зазначений час вчинення правопорушення 22.03.2018 року.

За вищенаведеного слідує, що у даному випадку оскаржувана постанова та представлені позивачем докази містять суперечності щодо часу вчинення правопорушення, так як постанова винесена через чотири дні після зазначеної у ній дати правопорушення, а вчинення останнього позивачем саме 22.03.2018 року не можливо достовірно встановити з наявних у матеріалах справи доказів та з наданих сторонами усних пояснень у судовому засіданні.

Жодних доказів фото- чи відеофіксації наявності обставин порушення вимог Правил дорожнього руху 22.03.2018 року відповідачем не надано та тверджень позивача про те, що 22.03.2018 року ним був встановлений відповідний дорожній знак на земельній ділянці, де проводилися роботи, представником відповідача у судовому засіданні не спростовано.

Вказане у своїй сукупності дозволяє суду дійти висновку, що оскаржувана постанова не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення субєкта владних повноважень.

Водночас, ст. 62 Конституції України встановлює, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 140 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини та беручи до уваги вищенаведені норми, суд вважає, що постанова інспектора ВБДР УПП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 456218 від 26.03.2018 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП, підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора ВБДР УПП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 456218 від 26.03.2018 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 680 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Дата складання повного рішення суду 07.06.2018 року.

Головуюча О.М. Світлик