Справа № 821/686/18
Суддя: Дмитрієва О.О.
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/686/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитрієвої О.О.,

при секретарі: Пономаренко М.М.,

за участю:

представника позивача Гончаренка А.Ю.,

представника відповідача Саламатіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 19.01.2018 року та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:
ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 19.01.2018 року №4 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та статей 16 -- 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності;

- зобов`язати Міністерство оборони України у 10 денний строк подати звіт про виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 11 квітня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі із призначенням справи до розгляду у судовому засіданні 10 травня 2018 року.

Ухвалою суду від 24.04.2018 року за клопотанням представника відповідача залучено до у часті у справі третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог Херсонський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України. На підтвердження причин та обставин можливого отримання поранення громадянином ОСОБА_1 витребувано від Центральної військово-лікарської комісії та Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи відповідні документи.

Судові засідання, призначені на 10 травня 2018 року та 16 травня 2018 року відкладені у зв`язку із перебуванням судді у відрядженні та на лікарняному, відповідно. Наступне судове засідання призначене на 01 червня 2018 року.

Представник позивача в судове засідання прибув. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 проходив службу в збройних силах з 09.04.1986 по 03.05.1988, в період з 01.08.1986 по 03.05.1988 позивач брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, де отримав осколкове поранення голови (контузія головного мозку).

27.03.2013 позивачу надано статус учасника бойових дій та видано відповідне посвідчення. Довідками МСЕК № НОМЕР_1 від 23.01.2013 та № 380307 від 30.01.2014 позивачу була встановлена третя група інвалідності по загальному захворюванню.

Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 05.06.2014 № 1074/Ж встановлено, що позивач під час проходження служби в республіці Афганістан отримав осколкове поранення голови. При огляді встановлено рубці, які є наслідком загоєння вказаного поранення.

На підставі вказаного висновку Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України 12.06.2014 встановлено, що поранення (контузія) позивача, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Довідкою МСЕК № 025589 від 01.12.2015 позивачу встановлено III групу інвалідності у зв`язку з пораненням (контузія) так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові та 15.12.2015 позивачу видано відповідне посвідчення із правом на пільги, встановленими законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

18.12.2015 року позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання ним одноразової грошової допомоги, надавши всі необхідні документи. Херсонський обласний військовий комісаріат, склавши висновок про наявність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги, надіслав такий 21.12.2015 разом з пакетом документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги.

Проте, листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.05.2016 № 6/2/370 позивачу було повідомлено, що Міністерством оборони України документи позивача направлено на доопрацювання, оскільки відсутні документи про те, що його поранення (контузія) не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень. До вказаного листа додано витяг з протоколу комісії Міністерства оборони України від 20.05.2016 № 36.

Судовими рішеннями по справі № 821/906/16 такі дії Міноборони були визнані незаконними та зобов`язано Міноборони розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Однак, на виконання рішення суду по справі № 821/906/16 комісія Міноборони прийняла рішення у формі протоколу №4 від 19.01.2018 (затверджено 22.01.2018) про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, мотивувавши таку відмову відсутністю документу, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено п.11 Порядку 975.

Зазначені дії відповідача позивач вважає незаконними, посилаючись на те, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги... не містять визначення, які саме документи мають підтверджувати відсутність обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Натомість Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України прямо передбачено, що у разі відсутності довідки про причини та обставини поранення, вказані факти можуть підтверджуватись будь-якими достовірними документами, зокрема проведенням огляду судово-медичним експертом.

Крім того зазначив, що ВАСУ, розглядаючи аналогічні справи, прийшов до висновку, що належними та допустимими доказами про причини та обставини поранення є висновок судово-медичної експертизи, витяг з протоколу Центральної ВЛК, довідки та виписки МСЕК.

Представник відповідача в судове засідання прибув, у задоволенні позовних вимог заперечував. Свою позицію обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення від 19 січня 2018 року приймалося Міністерством оборони на виконання постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 13.04.2017 року у справі №821/906/16 та повністю ним виконана. При прийнятті оскаржуваного рішення Міністерством оборони України виходило із наданих позивачем та зазначених в судовому рішенні даних, а саме заявою ОСОБА_1 від 19 грудня 2015 року з доданими документами. Дані про встановлення позивачу інвалідності були відсутні, оскільки довідкою МСЕК 12ААА №025589 від 10.12.2015 року, інвалідність позивачу була встановлена на строк до 01 січня 2017 року. Позивач не надавав до Міністерства оборони та суду довідку МСЕК 12 ААА №286889 від 01.12.2016 року, якою встановлена інвалідність з 01.12.2016 року, приховавши її.

Щодо посилання позивача на практику розгляду ВАСУ аналогічних спорів зазначив, що згідно приписів частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому посилання позивача на якісь «висновки ВАСУ в аналогічних справах» є недоречним та глибоко непрофесійним.

Крім того, зазначає що пунктом 11 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, передбачено подання уповноваженому органу ... документ, що свідчить про причини та обставини поранення. Позивач зазначає, що таким чином це може бути будь-який документ, який містить конкретну інформацію про причини та обставини поранення. Тобто, ні факту отримання поранення, ні навіть конкретного часу виникнення рубців експертом не встановлювалось, оскільки відсутні документи, на підставі яких це можливо зробити та які б підтверджували факт отримання поранення, а в архівній довідці вказана лише одна травма, яка до рубців та поранень жодного відношення не має. Законодавством, чинним на момент отримання ОСОБА_1 поранення, було наведено перелік документів, які підтверджують факт та обставини отримання поранення, однак позивачем Міністерству оборони України та суду не надано таких документів.

Пункт 4.7. Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей» затверджене Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року застосовується лише щодо військовослужбовців строкової військової служби, стосовно яких винесена постанова ВЛК з формулюванням: Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби, однак, стосовно ОСОБА_1 , винесена постанова ВЛК з іншим формулюванням.

В розумінні Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовець, це громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють професійну діяльність, пов`язану із обороною України. Згідно з приписами пункту 3 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу у Збройних Силах України.

Таким чином на осіб, які були громадянами СРСР та здійснювали діяльність з оборони СРСР норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюються.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. На адресу суду надав свої пояснення, за змістом вважає позовні вимоги без підставними та просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що позивачу у спірних правовідносинах необхідно було керуватися не Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року, а Порядком №449, так як його інвалідність настала у січні 2013 року, до дня набрання чинності Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 975, також на момент отримання інвалідності позивачем Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей діяв у іншій редакції, яка відповідає Порядку №449 та обмежувала коло осіб які мали право на одноразову грошову допомогу та розмір грошової одноразової допомоги.

Крім того, вважає твердження позивача щодо протиправності використання дискреційних повноважень відповідачем та проте, що відмова відповідача в призначенні одноразової грошової допомоги за своїм змістом є протиправною бездіяльністю є необґрунтованим оскільки повноваження відповідача щодо прийняття рішення про виплату або відмові у виплаті одноразової грошової допомоги є дискреційним повноваженням даного державного органу, так як таке право передбачено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.13.2013 року та Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499.

Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи позову, відзиву на позов та пояснення, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, позивач згідно архівної довідки федерального бюджетного закладу центрального архіву міністерства оборони Російської Федерації від 22.01.2013 року у 1986-1988 роках проходив військову службу, брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується також довідкою Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату 2015р., має третю групу інвалідності, яка підтверджена довідками до акта огляду МСЕК за 2013-2017 роки. Висновком спеціаліста у галузі судово-медичне експертизи від 05.06.2014 року №1074/ж, рубці, виявлені у позивача є наслідком загоєння ран які могли утворитися внаслідок осколкових поранень, що могли бути спричинені під час проходження служби у 1987 році.

Витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Міністерства оборони України від 12.06.2014 року №1583, осколкове поранення голови (контузія головного мозку 1987р.) позивача наслідком якого стали шкіряні рубці в анатомічних ділянках, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 05.06.2014 року №1074/ж, що подальшому призвело до розвитку: « Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (контузії головного мозку 1987р.) ….. , що підтверджено військово-медичними і військово-обліковими документами, - поранення (контузія), так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії.

З 2013 року позивачу після проходження медико-соціальної експертизи було визначено III групу інвалідності, яка підтверджена неодноразово у період з 2013 по 2017 роки. 01.12.2015 року позивачу після проходження медико-соціальної експертизи було визначено III групу інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, зокрема що було підтверджено також і після проходження позивачем медико-соціальної комісії у 2016 та 2017 роках.

Після встановлення позивачу 01.12.2015 року III групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії він звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання ним одноразової грошової допомоги, надавши всі необхідні документи, а саме: копію паспорта, ідентифікаційного коду, довідок МСЕК №993986, 380307, 025589, архівної довідки, посвідчення інваліда, довідка ВЦЛК, висновок судово-медичного експерта про службу у військових силах та участь у бойових діях, реквізити банка.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 20.05.2016 року №36 документи позивачу повернуто на доопрацювання оскільки відсутні документи що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що його поранення (контузія) не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із таким рішенням Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2017 року у справі №821/906/16 за результатами апеляційного провадження постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 24.05.2017 року скасовано. Прийнято по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, 3-тя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів про призначення ОСОБА_1 та виплати одноразової грошової допомоги по інвалідності третьої групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності третьої групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

На виконання зазначеної постанови суду апеляційної інстанції комісія Міноборони прийняла рішення у формі протоколу №4 від 19.01.2018 (затверджено 22.01.2018) про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зазначивши при цьому причину такої відмови зазначено не подання документу, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено п.11 Порядку №975.

Таким чином позивач вважає, що відповідач вдруге порушив його законне право на отримання одноразової грошової допомоги з тих же підстав. Проте, відповідач зазначає, що вимоги рішення суду апеляційної інстанції ним виконані у повному обсязі. Третя особа у справі вважає, що суд не повинен втручатися у питання прийняття рішення про виплату або відмові у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки це є дискреційним повноваженням даного державного органу.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно статей 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Пунктом 5 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, яка набрала чинності 24.01.2014 року.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

На день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16-1, 16-2, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (19.12.2015 року), діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до п. 13 вказаного Порядку керівник уповноваженого органу подає у 15- денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

На час звернення позивача у грудні 2015 року порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, відповідно до ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", врегульований наказом Міноборони №530 від 14.08.2014 "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей" (далі - Наказ №530).

Відповідно до п.4.6 Наказу №530 документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

Висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги, згідно з п. 4.8 Наказу № 530 подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.

Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня - обласних військових комісаріатів, військових частин, та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України (п.4.10 Наказу № 530).

Відповідно до пункту 11 Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Так, абзацом 6 п. 11 Порядку № 975, серед іншого, визначено, що до заяви про призначення одноразової грошової допомоги додається документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Так, підставою для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги знову стало ненадання позивачем документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Однак відповідачем не зазначено, якими саме конкретними документами дані обставини мають бути підтверджені та що саме необхідне позивачу надавати. Крім того, Порядок № 975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.

Окрім того, витягом з протоколу № 1583 від 12.06.2014 року засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв було встановлено, що поранення, контузія, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. При цьому, в даному документі не зазначається, що дані поранення пов`язані із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Враховуючи наведене, суд вважає, що військово-лікарською комісією у рішенні про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу № 1583 від 12.06.2014 року в обставинах цієї справи засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у своїй постанові від 25.05.2018 року у справі № 729/426/17.

Слід зазначити, що доводи відповідача про те, що Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюється на позивача є безпідставними, оскільки отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" діюче законодавство пов`язує саме з часом встановлення йому тієї чи іншої групи інвалідності за наслідками огляду та причиною інвалідності є поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року № 1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.

Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі Міноборони, звідки його і звільнено, суд вважає, що обов`язком Міноборони в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 06.02.2018 року у справі 825/551/16.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р., під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Крім цього, суд враховуює висновки Європейського Суду щодо справедливого судового рішення, постановлення якого, є передумовою дотримання права особи на справедливий суд, гарантованого кожному статтею 6 Конвенції.

За таких обставин, а також враховуючи те, що позивач позбавлений можливості відновити своє право в інший спосіб, для досягнення мети правосуддя - забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Втручання у дискреційні повноваження Міністерства оборони України, як суб`єкта владних повноважень, шляхом його зобов`язання вчинити відповідні дії є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права та враховує, що у межах спірних правовідносин відповідачем не доведено наявність підстав для відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

За таких обставин, належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у відповідності до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975, з урахуванням висновків суду в даній справі.

Також, у позовній заяві міститься вимога позивача про встановлення судового контролю за виконання судового рішення.

За своєю правовою природою ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України регулює різні моменти відносин та визначення судового контролю. З одного боку, - встановлення такого судового контролю за виконання постанови, які узгоджуються з вимогами ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України та стосується регулювання відносин встановлення судового контролю під час винесення постанови суду, та контролювання його виконання, з іншого - встановлення факту порушення внаслідок його не виконання.

Перший судовий контроль встановлюється та визначається при ухваленні постанови, а інший (визнання протиправним рішення, дії або бездіяльність) вирішується після прийняття такого судового рішення.

Однак, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, ухваленого не на користь суб`єкта владних повноважень є правом суду, а не його обов`язком.

Поряд з цим суд ураховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання даного рішення суду.

З цих підстав, суд вважає вимогу позивача про встановлення судового контролю за виконання судового рішення є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено спеціальний спосіб судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Відповідно до положень ст.ст. 77, 90 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ст.. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 12, 14, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 19.01.2018 року №4 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України (, 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) призначити та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та статей 16 -- 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Міністерства оборони України (, 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) за рахунок його бюджетних асигнувань до державного бюджету судовий збір у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11 червня 2018 р.

Суддя Дмитрієва О.О.

кат. 10.3.4