Справа № 808/1291/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 травня 2018 року Справа № 808/1291/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірним рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок травми та порання, отриманих під час виконання обовязків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- скасувати пункт 22 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №28 від 16.03.2018;

- зобовязати відповідача у місячний термін призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги уразі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобовязаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Ухвалою суду від 11.04.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідно до приписів статті 263 КАС України адміністративну справу розглянуто в порядку письмового провадження без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у серпні 2013 року встановлено ІІ групу інвалідності. Вказує на те, що оскільки інвалідність настала як наслідок виконання позивачем обовязків військової служби, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги, у звязку із встановленням йому ІІ групи інвалідності. Вказує на те, що він у встановленому законодавством порядку звернувся через уповноважений орган до МО України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, проте, рішенням МО України позивачу було безпідставно та необґрунтовано відмовлено у нарахуванні та виплаті відповідної допомоги. Просить задовольнити позовні вимоги.

11.05.2018 до суду надійшов відзив відповідача (вх. № 14583) в якому він заперечує, щодо позовних вимог позивача, з підстав того, що одноразова грошова допомога призначається військовослужбовцям строкової служби у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Інвалідність позивачу було первинно встановлено в 2010 році, а звільнений зі служби в 1981 році, тому підстав виплат одноразової грошової допомоги у відповідача відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 21 серпня 2013 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, у звязку із пораненням та захворюванням, повязаним з виконанням обовязків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААБ №481154.

У звязку із встановленням ОСОБА_1 другої групи інвалідності, позивач звернувся до МО України з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.

16 червня 2014 року позивач отримав витяг протоколу засідання комісії Міністерства оборони України № 4, відповідно до якого відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Постановою від 05 жовтня 2017 року Михайлівський районний суд Запорізької області визнав протиправними дії Міністерства оборони України, щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобовязав повторно розглянути заяву, щодо прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги із настанням ІІ групи інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги уразі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобовязаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зазначена постанова набрала законної сили.

Відповідно до пункту 22 витягу з протоколу № 28 від 16.03.2018 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, ОСОБА_1 повторно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Позивач, не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначені йому одноразової грошової допомоги, звернувся з даним позовом до суду.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 22 витягу з протоколу № 28 від 16.03.2018 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової допомоги стало наступне:

- відповідач посилається на те, що у квітні 2010 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок загального захворювання (довідка МСЕК серії АД № 137047 від 27.04.2010), а 21 серпня 2013 року під час повторного огляду - встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок поранення, повязаного з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серії 10ААБ№ 481154 від 21.08.2013).

- позивачем не подано довідку органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, що унеможливлює визначення розміру одноразової грошової допомоги звязку з установленням інвалідності.

- одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, проте, ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-місяціний термін;

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобовязаний та резервіст).

Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Крім того, у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 визначено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Тобто, оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності, то відповідно питання про наявність/відсутність підстав для призначення позивачу грошової допомоги повинно вирішуватись за законодавством, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто станом на дату встановлення інвалідності 21.08.2013.

Суд зазначає, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі Закон №2011).

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону №2011 (в редакції чинній станом на 21.08.2013) у разі

поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

В матеріалах справи наявна довідка позивача про встановлення відсотка працездатності ( серії АГ № 0008663 від 27.10.2015 року), в якій зазначено ступінь втрати професійної працездатності, а саме 70 відсотків.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (яка набрала чинності з 24.01.2014) установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008р. №499 (Офіційний вісник України, 2008р., №39, ст.1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007р. №284 (Офіційний вісник України, 2007р., №14, ст.532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007р. №1331 (Офіційний вісник України, 2007р., №89, ст.3255); допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

У п.3 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого 25.12.2013 постановою Кабінету Міністрів України №975, зазначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі Порядок №499).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №499 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі:

27-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи;

24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи;

20-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи,

а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби - у розмірі:

33-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи;

30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи;

27-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

Як встановлено з матеріалів адміністративної справи ОСОБА_1 21.08.2013 за результатами проведеного повторного медичного огляду встановлено ІІ групу інвалідності, яка виникла внаслідок виконання обов'язків військової служби, у звязку з чим позивач з 21.08.2013 набув права на одержання одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку №499.

За наведених обставин, суд, спираючись на положення ст.129-1 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку про протиправність повторної відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, викладених у Протоколі засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №28 від 16.03.2018, тобто, без врахування змісту постанови Михайлівського районного суду Запорізької області від 05.10.2018 у справі №321/593/17 (провадження №2-а/321/10/2017), що стало підставою для чергового звернення ОСОБА_1 до суду.

Тобто, Міністерство оборони України навіть за умови визнання його аналогічного рішення неправомірним постановою Михайлівського районного суду Запорізької області від 05.10.2018 у справі №321/593/17, повторно допустило порушення прав позивача, як військовослужбовця, які гарантовані йому державою у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Вказане твердження узгоджується з практикою Верховний Суд викладеною у постанові від 07.03.2018 по справі №333/2371/17 (2-а/333/137/17) адміністративне провадження №К/9901/2363/17.

Щодо твердження відповідача про те, що одноразова грошова допомога не може бути призначена позивачу через те, що інвалідність була встановлена понад 3-місячник строк після звільнення позивача з військової служби, суд зазначає, що виходячи з буквального тлумачення положень ч.6 ст.16 Закону №2011 та пп.2 п.2 Порядку №499 право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоровя, яке мало місце в період її проходження.

Вказане твердження узгоджується з практикою Верховного Суду України викладеної в постанові суду від 18.11.2014 у справі №21-446а14.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час адміністративної справі в суді відповідачем не доведено правомірність відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, у звязку із встановленням йому ІІ групи інвалідності повязану з травмою та пораненням, отриманими під час виконання обовязків військової служби.

З урахуванням наведеного, суд вважає протиправними дії відповідача щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності II групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обов'язків військової служби, відповідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Звідси, пункт 22 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №28 від 16.03.2018 є протиправним і підлягає скасуванню.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

В матеріалах справи містяться документи про понесенні позивачем витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

В обґрунтування понесених витрат до матеріалів справи позивачем подано копію договору про надання юридичних послуг №539 від 22.03.2017; розрахунок витрат на правову допомогу (складання позовної заяви - 750 грн., участь у судовому засіданні 750 грн.), копії квитанцій від 03.04.2018.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст.134 КАС України:

1. Витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

3. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З метою розподілу судових витрат позивач повинен подати до суду детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів.

Перелік послуг які були надані адвокатом це лише складання адміністративного позову. Як вбачається з матеріалів справи, адміністративний позов було підписано та направлено до суду безпосередньо позивачем, а не його представником, що не підтверджує співмірність витрат на оплату послуг адвоката, як того вимагає п.5 ст.134 КАС України.

Крім того, позивач просить суд компенсувати витрати в розмірі 750 грн. повязані із участю представника в судовому засіданні, проте, справа розглядалась за приписами статті 263 КАС України в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

За таких обставин, подані документи містять недостовірні відомості щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу, у звязку з чим вимоги про їх відшкодування задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірним рішення та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності II групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обов'язків військової служби, відповідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Визнати протиправним і скасувати пункт 22 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №28 від 16.03.2018.

Зобов'язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр.Повітрофлотський, буд.6; ) призначити та виплатити ОСОБА_1 (72030, Запорізька область, Михайлівський район, с. Тимошівка, вул. Центральна, буд.39-А; ІПН НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу у зв'язку із настанням інвалідності II групи, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов'язаних з виконанням ним обов'язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

У задоволенні позовних вимог про стягнення з Міністерства оборони України витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 11.05.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко