Справа № 820/755/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/755/18

Харківський апеляційний адміністративний суд
у складі колегії:
головуючого судді: Лях О.П.
суддів: Яковенка М.М. , Бегунца А.О.
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року (повний текст складено 29.03.2018 року, м.Харків, головуючий суддя І інстанції Мороко А.С.) по справі № 820/755/18 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, в якому просив: (а.с.4-8)

- визнати протиправним та скасувати п. 34 протоколу № 133 від 22.12.2017 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким йому відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", та в Порядку затвердженим постановою КМУ № 975 від 25.12.13 та наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014.

- зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та в порядку затвердженим постановою КМУ № 975 від 25.12.2013, та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014.

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

- зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 382 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення

Позовні вимоги мотивовані протиправністю висновку про відмову відмови у призначенні одноразової грошової допомоги , викладеному в п.34 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 133 від 22.12.2017, ОСОБА_1 з підстав того, що позивач на день звільнення з військової служби проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, а тому витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Також, позивач зазначає, що право на отримання одноразової допомоги від Міністерства оборони України встановлено рішеннями судів, підстав для відмови в призначенні такої грошової допомоги згідно ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відсутні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року частково задоволено адміністративний позов (а.с.70-76):

- визнано протиправним та скасовано п. 34 протоколу № 133 від 22.12.2017 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно подати висновок за формою (додаток 13 наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", та в Порядку затвердженим постановою КМУ № 975 від 25.12.13 та наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року;

- зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та в порядку затвердженим постановою КМУ № 975 від 25.12.2013, та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в повному обсязі відмовити у задоволенні позову. (а.с.82-85)

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивач на день звільнення з військової служби проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, а тому витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України, оскільки Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок із позивачем під час звільнення з військової служби.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення.

Враховуючи неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а особиста участь сторін в судовому засіданні не визнана обов`язковою, суд на підставі положень ч.4 ст.229 та п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач - ОСОБА_1 - проходив строкову військову службу в період з 23.04.1979 року по 20.06.1981 року у військовій частині НОМЕР_1 , в тому числі у складі діючої армії в в/ч НОМЕР_1 під час бойових дій, а саме: виконував інтернаціональний обов`язок в Демократичній Республіці Афганістан. Вказане підтверджується довідкою від 19.04.2016 року № 1/161. (а.с.39-41)

Згідно з висновком експерта від 17.12.2009, поранення, контузія та захворювання ОСОБА_1 пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. (а.с.14-15)

Відповідно до довідки МСЕК № 131483 від 18.07.2016, позивачу встановлена II група інвалідності з 01.07.2016 до 01.07.2018. (а.с.12)

У витягу з протоколу засідання Військово - лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 112 від 30.06.2010 щодо колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 зазначено: "поранення, травма, контузія та захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії". (а.с.13)

ОСОБА_2 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою та відповідними документами стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, поранення, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Проте, позивачу було відмовлено у призначенні такої допомоги у зв`язку з чим позивач оскаржив таку відмову у судовому порядку.

Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 по справі № 820/2564/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: (а.с.16-27)

- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов при значення і виплат одноразової грошової допомоги...";

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.04.2016 року про виплату одноразової грошової допомоги;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.06.2017 по справі № 642/2233/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2017, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено: (а.с.28-38)

- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає в не поданні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги» та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 подати висновок (за формою додаток 13 наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги» та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014;

- зобов`язано відповідача відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

В подальшому, рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.12.2017, оформленим протоколом №133 пункт 34, за результатами розгляду поданих документів, відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України. (а.с.9)

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Також суд першої інстанції відмітив, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч.3 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції

Враховуючи, що в апеляційній скарзі відповідача наведено доводи незгоди із рішенням суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні адміністративного позову не оскаржується, то судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 45 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (стаття 41).

Відповідно до статті 1 Закону Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Отже, право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, незалежно від часу настання інвалідності, яке мало місце в період її проходження

Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання статей 16-2 та 16-3 Закону № 2011-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975),за змістом пункту 3 якого днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 11 Порядку № 975 визначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.

Посилання апелянта, що позивачем не було неповний пакет документів про призначення одноразової грошової допомоги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначена обставина не була підставою для відмови в призначенні одноразової допомоги.

Позивач набув право на отримання грошової допомоги на підставі Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975. При цьому, однією із позовних вимог даної судової справи є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", та в Порядку затвердженим постановою КМУ № 975 від 25.12.13 та наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014.

В той же час, постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.06.2017 по справі № 642/2233/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2017, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та яка набрала законної сили (а.с.28-38), вже визнано право позивача на отримання одноразової грошової допомоги на підставі заяви від 21.04.2016 року.

Крім того, засіданням Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства Оборони України встановлено причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв позивача, пов`язаних з виконуванням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися військові дії.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Позивачу встановлено другу групу інвалідності (поранення та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії) 23.06.2014 року, а згідно довідки від 18.07.2016 року продовжено (а.с.21, 12).

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, в даному випадку, саме з моменту встановлення інвалідності - 31.03.2016 року, а не з моменту звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 у справі № К/800/1679/14 та постанові Верховного суду України в від 10.03.2015 № 21-563а14.

Як вбачається з витягу із протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства Оборони України від 30.06.2010 року № 112, встановлено причинний зв`язок між групою інвалідності і отриманими позивачем в 1980 році множинними вогнепальними осколковими пораненнями, голови та лівої руки, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби під час проходження строкової військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

За таких умов, колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача гарантованого Законом № 2011-ХІІ права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок захворювань, які пов`язані з пораненнями, одержаними ним при виконанні обов`язків строкової військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що для розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги позивачу необхідно звернутись до Державної прикордонної служби України, оскільки позивач проходив службу у Прикордонних військах, з наступних підстав.

Як визначено абзацом дев`ятим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Системним аналізом наведеної норми колегія суддів дійшла висновку, що законодавцем передбачено ототожнення дійсної військової служби у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних військах колишнього СРСР до військової служби саме в Збройних Силах України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства Оборони України, причинний зв`язок поранення, отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані, встановлено протоколом Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства Оборони України від 30.06.2010 року № 112,.

При цьому, відповідачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів, що Державна прикордонна служба України є правонаступником військових частин та підрозділів прикордонних військ КДБ СРСР.

Крім того, Порядком № 975 не передбачене право відповідача приймати рішення про наявність чи відсутність права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише передбачений його обов`язок щодо складання та подання розпоряднику бюджетних коштів висновку.

Верховний суд України в постанові від 18.11.2014 р. (справа № 21-446а14) висловив правову позицію, згідно з якою, виходячи з тлумачення статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Отже, до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, в тому числі і для визначення розміру складових грошового забезпечення за останньою посадою, яку позивач займав при звільненні, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на18.07.2016 року, тобто на день встановлення позивачу 2 групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати Верховного Суду України у постановах від 18 листопада 2014 року та 21 квітня 2015 року (справи №№21-446а14, 21-135а15 відповідно).

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, закріплене у статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

З огляду на вищевикладене, в силу ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві " від 25.12.2013 № 975, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності, у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.

Додатково, колегія суддів звертає увагу, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.06.2017 по справі № 642/2233/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2017, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено (а.с.28-38) та встановлено, що позивач 21.04.2016 року звертався із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги і суд апеляційної інстанції зобов`язав Харківський обласний військовий комісаріат подати висновок (за формою додаток 13 наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги» та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014.

Отже, на день звернення - 21.04.2016 року - позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги діяв Закон України № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей із змінами, внесеними Законом України № 5040-VІ Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців.

Також, колегія суддів відмічає, що зобов`язання судом Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.ч.1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року по справі № 820/755/18 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 червня 2018 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко А.О. Бегунц