Справа № 817/1208/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2018 року м. Рівне №817/1208/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача адвоката ОСОБА_1 (Ордер серії РН-526 №016); представника відповідача не прибув; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 (далі іменується позивач) до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати дії відповідача щодо відмови позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни протиправними; зобовязати відповідача встановити позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 2 групи, захворювання якого повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Крім того, він брав участь в ліквідації аварії на ЧАЕС саме в складі Цивільної оборони. А тому вважає, що має право відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. ОСОБА_2 вважає, що надав всі документи, які підтверджують інвалідність внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, залучення до складу формувань Цивільної оборони, однак відповідач відмовив йому з підстав відсутності розпорядчого документа щодо залучення позивача до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Таку відмову позивач вважає протиправною, а відтак просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради подало відзив на адміністративний позов, в якому зазначило, що в наданих документах позивачем відсутнє документальне підтвердження про безпосереднє залучення його до складу формувань Цивільної оборони позивача, або залучення працівників Рівненського ремонтно-транспортного підприємства до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У зв'язку з тим, ОСОБА_2 не може бути віднесений до осіб, що підпадають під дію вимог пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Натомість, долучені документи лише підтверджують факт участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також настання інвалідності, у звязку із захворюванням, повязаним із участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини свідчать, що на позивача поширюються гарантії Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, підстави для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у позивача відсутні. Таким чином, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 03.05.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач, належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився.

У судовому засіданні 04.06.2018 на підставі статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 2 групи, захворювання якого повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.10-12).

Позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, долучивши документи, які засвідчують його участь в ліквідації аварії на ЧАЕС в складі Цивільної оборони.

Однак, листом № К-877 від 20.04.2018 відповідач відмовив позивачу у визначені правового статусу «інвалід війни» відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі відповідного посвідчення, оскільки подані документи не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення позивача до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та виконувану роботу (а.с.13).

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551).

Відповідно до приписів пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 2249 VIII від 19.12.2017, що стосується зміни статусу з «інваліда війни» на статус «особи з інвалідністю внаслідок війни», набрав чинності 20.01.2018) до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, повязаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796) передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, повязаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках-не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менш 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Відтак, судом встановлено, що у зоні відчуження (м. Чорнобиль) позивач працював водієм в період з 27.07.1986 по 01.08.1986 у формуванні Цивільної оборони філіалу №1 Автотранспортного обєднання-17664, що підтверджується довідкою №1/06-16 від 02.04.2018, довідкою №1/06-145 від 28.05.1997 та трудовою книжкою (а.с.14, 16-18).

Слід врахувати, що позивач став інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується наявними доказами у справі, зокрема, довідками МСЕК, експертним заключенням Львівської регіональної міжвідомчої експертної Ради по встановленню причинного звязку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 20.09.1997 (а.с.11-12, 19).

Тобто, документи, надані позивачем при поданні заяви про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни підтверджують факт його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у звязку з захворюванням, повязаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини не заперечуються відповідачем.

Щодо іншої умови набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551, такої як, залучення особи до складу формувань Цивільної оборони, то суд зазначає наступне.

Положенням про Цивільну оборону (ЦО) СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976р. №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975р. №90, передбачено, що до складу зазначених формувань в обовязковому порядку зараховувались всі працівники, починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мали малолітніх дітей, особи, які мали мобілізаційні приписи та деякі інші).

При цьому, згідно із статтею 9 Закону України «Про Цивільну оборону України» від 03.02.1993 N 2974-XII (чинний на момент ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС) силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про Цивільну оборону України» невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про Цивільну оборону України» для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв'язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

Тобто, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, як передбачувалося попереднім законодавством, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих.

Так, судом встановлено, що до виконання робіт у складі формувань Цивільної оборони, зараховувались всі працівники, починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мали малолітніх дітей, особи, які мали мобілізаційні приписи та деякі інші), які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що факт залучення громадян до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати, оскільки відповідно до норм законодавства, що діяло на момент аварії на Чорнобильській АЕС на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, до складу цивільної оборони в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення.

При цьому, суд зазначає, що на звернення позивача від 05.04.2018 щодо залучення громадян, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи, до виконання цих робіт у складі формувань Цивільної оборони, Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації листом від 10.04.2018 №438/01-16/18, розяснило позивачу, що відповідно до вимог нормативно-правових актів, чинних на момент аварії на ЧАЕС, а саме Положення про Цивільну оборону СРСІ 1976 року, Положення про невоєнізовані формування ЦО СРСР 1975 року, в усіх населених пунктах та на всіх обєктах народного господарства створювались невоєнізовані формування Цивільної оборони (а.с.15).

Крім того, у матеріалах справи наявна довідка ТОВ «Автотранспорт-15663» від 02.04.2018 №1/06-16, що підтверджує наявність формування служби Цивільної оборони у філіалі №1 Автотранспортного обєднання-17664, де працював позивач під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.14).

Отже, з огляду на наведене, позовна вимога про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача встановити ОСОБА_2 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, то суд зазначає наступне.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12.05.1994.

Згідно з пунктом 2 Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Інвалідам війни видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни інвалід».

Абзацом 2 пункту 7 Положення встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з пунктом 10 даного положення «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Наданою позивачем до позовної заяви копією довідки МСЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності та безстроково встановлено 2 групу інвалідності позивачеві, у зв'язку із захворюваннями, пов'язаними з наслідками аварії на ЧАЕС.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач був відряджений до 30-ти кілометрової зони ЧАЕС, де виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ці роботи виконувалися в рамках забезпечення заходів Цивільної оборони, а також став інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, то відмова відповідача щодо встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення є необґрунтованою та такою, що порушує його право на одержання вказаного статусу та пов'язаного з ним соціального захисту.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі відповідного посвідчення, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законом.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Субєкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивача слід зобовязати відповідача встановити ОСОБА_2 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 (33000, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (вулиця Соборна, 12, місто Рівне, 33000; ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради встановити ОСОБА_2 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 червня 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.