Справа № 817/1365/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2018 року м. Рівне №817/1365/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник не прибув, відповідача: представник не прибув, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
доУправління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

17.05.2018 до Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - позивач) з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.05.2018 ВП №56364185 в частині стягнення з головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виконавчого збору (п.3 постанови).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.05.2018 позивач отримав від відповідача постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.05.2018 ВП №56364185, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №817/325/18, виданого 02.05.2018; стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн. Вважає, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виконавчого збору є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що відповідно до пунктів 1, 3 ч.5 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а також виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. Зазначає, що оскільки боржником рішення суду було фактично виконано у добровільному порядку в повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, то наявні підстави для закінчення виконавчого провадження без стягнення виконавчого збору. Таким чином, просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору.

Ухвалою суду від 29.05.2018 відкрито провадження у справі №817/1365/18 та призначений розгляд справи за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця з викликом сторін.

Про дату, час і місце розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до частин першої, другої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судове засідання представник позивача не прибула, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач участі представника в судовому засіданні не забезпечив, клопотань не подавав.

Згідно з частиною четвертою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до цього, справа вирішується судом без участі представників сторін в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 у справі №817/325/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов'язання вчинення певних дій задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Рівненській області від 12 травня 2017 року №5/84. Зобов'язаго Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплатити ОСОБА_1 пенсію, перераховану на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Рівненській області від 20 березня 2018 року №5/456, починаючи з 01 січня 2016 року по 19 грудня 2016 року з врахуванням вимог частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ, а з 20 грудня 2016 року без обмеження граничного розміру. В задоволені позовних вимог в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року та виплатити пенсію за період з 01 січня 2016 року по 19 грудня 2016 року без обмеження граничного розміру,- відмовлено. Також зазначено, що рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми стягнення за один місяць.

На виконання рішення у справі №817/325/18 Рівненським окружним адміністративним судом 02.05.2018 видано виконавчий лист про примусове виконання рішення суду.

Виконавчий лист по справі №817/325/18 предявлений стягувачем до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області для його примусового виконання.

10.05.2018 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Рівненській області було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №817/325/18, виданого 02.05.2018 Рівненським окружним адміністративним судом. У пункті 2 постанови зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Згідно з пунктом 3 постанови,- стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн. (а.с.11).

Постанова про відкриття виконавчого провадження одержана боржником 14.05.2018, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції на вимозі виконавця до постанови (а.с.12).

17.05.2018 позивач надіслав до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області заяву про закінчення виконавчого провадження, вказуючи, що боржником виконано в добровільному порядку рішення суду у справі №817/325/18 з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших категорій осіб" №103 від 21.02.2018, і 01.04.2018 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016. Також позивач вказав, що Головним управлінням доплату пенсії за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 в сумі 4424,43 грн. направлено на виплату до банку електронним файлом 27.03.2018 о 18:21:49 год., що підтверджується інформацією щодо виплати пенсії за відомостями пенсійної справи. Також позивач повідомив орган виконавчої служби, що згідно з розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за період з січня 2016 року по березень 2018 року перераховано пенсію ОСОБА_1 на суму 45593,19 грн., яка буде виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103. Позивач вказує, що оскільки головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області рішення суду було фактично виконане в добровільному порядку в повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, то наявні підстави для закінчення виконавчого провадження без стягнення виконавчого збору на підставі п. 9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.8-9).

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд виходить з наступного.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016.

Статтею 5 вказаного Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 13 цього Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 цього Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною п'ятою цієї ж статті, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини шостої цієї статті за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частинами 1-3 статті 27 цього Закону передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до п.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (в редакції наказу №2832/5 від 29.09.2016, зі змінами та доповненнями), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на наведені норми матеріального закону суд вважає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов'язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. При цьому, частиною третьою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 передбачено обов'язок боржника сплатити виконавчий збір і при примусовому виконанні рішення немайнового характеру.

Позивач, вказуючи на неправомірність постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору, покликається на те, що судове рішення боржником виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження.

У зв'язку з цим суд зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання ним судового рішення. В той час, як Закон зобов'язує державного виконавця зазначити про стягнення виконавчого збору безпосередньо в постанові про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд вважає, що встановлення державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження обставин щодо фактичного виконання рішення боржником до відкриття виконавчого провадження має бути враховане та оцінене державним виконавцем при прийнятті рішення за наслідками виконавчого провадження, зокрема, у постанові про закінчення виконавчого провадження. На стадії ж відкриття виконавчого провадження такі обставини об'єктивно не можуть бути враховані державним виконавцем, позаяк вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом не передбачено.

Згідно з частиною 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 9 цієї статті визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд встановив, що доплату ОСОБА_1 пенсії за період з січня 2018 року по квітень 2018 року проведено згідно з додатковою відомістю (а.с.13). В той же час доказів проведення виплати за увесь визначений рішенням суду період не надано і обумовлено про відкладення виплати згідно з постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018.

Таким чином, надані позивачем докази підтверджують часткове виконання ним судового рішення. Разом з тим, рішення в частині проведення виплати пенсії у точній відповідності до резолютивної частини судового рішення боржником не виконане, що не заперечується позивачем.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Тобто підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є саме факт виконання рішення суду у повному обсязі, а не вибіркових його частин на розсуд боржника.

З урахуванням наведеного, наданими позивачем доказами не підтверджується фактичне виконання судового рішення в точній відповідності до його резолютивної частини, а відтак покликання позивача на пункт 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 не можуть бути визнані судом обґрунтованими.

Оцінюючи доводи позивача щодо відсутності підстав для стягнення з нього виконавчого збору за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів та у зв'язку з тим, що виконанням рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" №4901-VI від 05.06.2012, суд зазначає наступне.

За змістом статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на випадки виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, за умови, якщо боржником є орган державної влади.

Виконавчий лист №817/325/18 містить вимогу до боржника про зобов'язання вчинити певні дії (виплатити пенсію), а не стягнення коштів чи майна, що виключає можливість застосування норм Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" №4901-VI від 05.06.2012 в процесі виконання судового рішення.

Тобто, виконавчий лист у даній справі виданий на виконання рішення зобов'язального характеру. Такий виконавчий лист передбачає одноразовий характер виплати перерахованої пенсії, а не стягнення періодичних платежів.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що норми пунктів 1, 3 частини 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження"№1404-VIII від 02.06.2016 не поширюються на спірні правовідносини.

Аналогічних висновків щодо застосування статті 26, пунктів 1, 3 частини 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження"№1404-VIII від 02.06.2016 та норм Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" №4901-VI від 05.06.2012 дійшов Верховний Суд у постановах від 07.03.2018 у справі №750/7624/17 (провадження №К/9901/620/17), від 23.05.2018 у справі №286/125/17 (провадження №К/9901/15854/18) та від 23.05.2018 у справі №286/419/17 (провадження №К/9901/20460/18).

А згідно із частиною п'ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатами розгляду даної адміністративної справи суд дійшов висновку, що оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору прийнята державним виконавцем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством. Доводи позивача про протиправність постанови державного виконавця в оскарженій частині не відповідають обставинам справи та не дають суду підстав для її скасування, а тому позов задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 287, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м.Рівне, 33028, ) до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (вул.Замкова, 29, м. Рівне, 33028, ) про визнання протиправною та скасування постанови ВП№56364185 від 10.05.2018 в частині стягнення виконавчого збору,- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 08 червня 2018 року.

Суддя Друзенко Н.В.