Справа № 233/5836/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2018 року справа №233/5836/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Геращенко І.В., суддів: Компанієць І.Д., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Токарева О.Г.,

за участю: позивач не з`явився,

представника відповідача Зайцевої О.М., довіреність № 07/21 від 03.01.2018 року,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Костянтинівського міського центру зайнятості на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року у справі № 233/5836/17 (головуючий І інстанції Бєлостоцька О.В., дата складання повного тексту рішення 30 березня 2018 року, м. Костянтинівка,) за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) 27 листопада 2017 року звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Костянтинівського міського центру зайнятості (далі відповідач, КМЦЗ, центр зайнятості), в якому просив: визнати дії відповідача щодо неврахування його трудового стажу в період часу з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року у ФОП ОСОБА_2 та неврахування заробітної плати за вказаний період часу у ФОП ОСОБА_2 для обчислення допомоги по безробіттю незаконними; зобов`язати відповідача зробити перерахунок допомоги по безробіттю з урахуванням його трудового стажу в період з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року у ФОП ОСОБА_2 для обчислення допомоги по безробіттю з 18 липня 2017 року з виплатою недоотриманих сум з 18 липня 2017 року; зобов`язати відповідача сплачувати та рахувати йому допомогу по безробіттю як особі, яка була звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору пункт 2 статті 36 КЗпП України (а.с. 1-3).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Костянтинівського міського центру зайнятості щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду його роботи у ФОП ФОП ОСОБА_2 з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року та заробітної плати за цей період для обчислення допомоги по безробіттю. Зобов`язано Костянтинівський міський центр зайнятості здійснити перерахунок допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу в період роботи з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року у ФОП ОСОБА_2 з 25 липня 2017 року, з виплатою недоотриманих сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено (а.с. 64-66).

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Судом не було враховано, що позивач знятий з обліку, як безробітний та отримана їм допомога по безробіттю стягується з особи. Також, у провадженні СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 26.02.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за фактом безпідставного отримання допомоги по безробіттю у розмірі 13485,69 грн. Витяг до центру зайнятості надійшов 26 квітня 2018 року (а.с.68-69).

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, наполягав на її задоволенні.

Позивач у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом армії 2 групи та отримує пенсію по інвалідності (а.с.4).

З матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2016 року між ФОП ОСОБА_2 та позивачем укладено трудовий договір. Згідно п.п.2, 3 вказаного договору позивач зобов`язався виконувати роботу юриста, а роботодавець зобов`язувалась сплачувати на його користь заробітну плату в розмірі 25000 гривень на місяць. Час виконання робіт встановлено 30 годин на тиждень, у вільний від основної роботи (ПП ОСОБА_3 ) час. 05 липня 2017 року на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України трудовий договір від 06 липня 2017 року розірваний (а.с.30).

Наказом Костянтинівського міського центру зайнятості від 18 липня 2017 року № НТ 170718 позивачу надано статус безробітного відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі Закон № 5067).

Наказом Костянтинівського міського центру зайнятості від 25 липня 2017 року № НТ 170725 позивачу призначена виплата допомоги по безробіттю та розпочата виплата з 25 липня 2017 року відповідно до частин 2 та 4 статті 22, частини 2 статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року № 1533-III (далі Закон № 1533) (а.с. 25-26).

Листом № 03/4636 від 23 листопада 2017 року Костянтинівський міський центр зайнятості відмовив позивачу у перерахунку допомоги по безробіттю (а.с.4).

Відповідачем проведено розслідування страхових видатків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», за результатами якого складений акт № 2 від 10 січня 2018 року.

Під час розслідування встановлено, що позивач працював у ФОП ОСОБА_2 з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року, причина звільнення закінчення строку трудового договору. Щодо розбіжностей в даних у кількості календарних днів, протягом яких безробітний перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та сплати страхових внесків, роботодавцю рекомендовано надати пояснення та корегуючий звіт про суми нарахованої плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів та зборів.

Даним актом також встановлено, що 04 липня 2017 року позивач звільнився від ФОП ОСОБА_1 за статтею 38 КЗпП України (а.с.27-28).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про неправомірність дій центру зайнятості щодо неврахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року у ФОП ОСОБА_2 та заробітної плати за цей період для обчислення допомоги по безробіттю.

Спірним питанням є правомірність дій центру зайнятості щодо неврахування трудового стажу позивача в період часу з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року у ФОП ОСОБА_2 та неврахування заробітної плати за вказаний період часу у ФОП ОСОБА_2 для обчислення допомоги по безробіттю.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-III від 02.03.2000 року ( далі - Закон № 1533-III).

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067- VI від 05.07.2012 року (далі Закон № 5067- VI ) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах є юридичними особами публічного права.

До сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, можуть належати підприємства, установи та організації.

Тобто, відповідач у справі - орган владних повноважень, якому чинним законодавством надані владні управлінські функції у сфері зайнятості населення.

Згідно пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону № 5067- VI безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

Відповідно до статті 2 Закону № 5067-VI безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Згідно частинами 1, 3, 4 статті 22 Закону № 1533-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року № 613, допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу.

Згідно частини 1 статті 23 Закону № 1533-III застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 передбачено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення), є 12 календарних місяців, що передують місяцю настання страхового випадку (для розрахунку допомоги по безробіттю - реєстрації особи в державній службі зайнятості як безробітної).

На підставі пункту 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-IV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

На підставі частини 1 статті 16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частина 2 статті 17 Закону № 1058-IV) незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 20 Закону № 1058-IV).

За таких обставин, суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності неврахування відповідачем страхового стажу позивача в період часу з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року у ФОП ОСОБА_2 та неврахування заробітної плати за вказаний період часу для обчислення допомоги по безробіттю.

Як вбачається з матеріалів справи згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 в період часу з липня 2016 року по липень 2017 року ФОП ОСОБА_2 нараховувала заробітну плату позивачу, при цьому страхові внески роботодавцем сплачені не були (а.с.32).

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно листа ФОП ОСОБА_2 від 27 листопада 2017 року звіти про нарахування та сплату єдиного соціального внеску на найманих працівників, в тому числі на позивача, вона здавала в єдиному екземплярі до Костянтинівської об`єднаної державної податкової інспекції. Проте, Єдиний соціальний внесок за найманих працівників нею не сплачений (а.с.31).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт нарахування ФОП ОСОБА_2 в період часу з липня 2016 року по липень 2017 року заробітної плати позивачуз утриманням єдиного внеску за цей період, проте єдиний соціальний внесок не сплачувався, що підтверджується витягом з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-7 (а.с.39-51).

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством (роботодавцем), на якому він працює, а тому позовні вимоги в частині неврахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду часу з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року у ФОП ОСОБА_2 та неврахування заробітної плати за вказаний період для обчислення допомоги по безробіттю підлягають задоволенню.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при призначенні позивачу допомоги по безробіттю, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого Наказом міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року № 613, відповідачем неправомірно не враховано страховий стаж в період часу з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року у ФОП ОСОБА_2 та не враховано його заробітну плату за цей період.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнання неправомірними дій відповідача щодо неврахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року у ФОП ОСОБА_2 та заробітної плати за цей період для обчислення допомоги по безробіттю та зобов`язання відповідача зробити позивачу перерахунок допомоги по безробіттю з урахуванням страхового стажу в період роботи з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року з 25 липня 2017 року, з виплатою недоотриманих сум.

Частина позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено рішенням суду першої інстанції не є предметом апеляційного оскарження у даній справі, тому колегія суддів на підставі частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що в цій частині судове рішення не підлягає перегляду апеляційним судом.

Суд апеляційної інстанції не приймає посилання апелянта, як на обґрунтування скарги на припинення виплати позивачу допомоги по безробіттю, припинення подальшої його реєстрації, як безробітного з 10 січня 2018 року, та наявне кримінальне провадження відносно позивача, оскільки у даній справі спірним питанням є правомірність дій відповідача щодо неправомірності неврахування відповідачем страхового стажу позивача в період часу з 06 липня 2016 року по 05 липня 2017 року у ФОП ОСОБА_2 та неврахування заробітної плати за вказаний період часу для обчислення допомоги по безробіттю, тобто на правовідносини, що виникли до припинення реєстрації позивача, як безробітного. Крім того, вказані доводи не були предметом дослідження суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Костянтинівського міського центру зайнятості на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року у справі № 233/5836/17 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2018 року у справі № 233/5836/17 за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міського центру зайнятості про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Повне судове рішення складене 06 червня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати складання повного судового рішення та не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Г.М. Міронова

І.Д. Компанієць