Справа № 822/1935/18
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1935/18
УХВАЛА

іменем України

07 червня 2018 рокум. Хмельницький
Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Тарновецький І.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування державної реєстрації земельних ділянок та записів у Поземельній книзі, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому просить суд:

- скасувати державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:014:0015, :03:014:0016, :03:014:0017, :03:014:0018, :03:014:0019, :03:014:0020, :03:014:0021, :03:014:0022, :03:014:0023, :03:014:0024 шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельних ділянок з зазначеними кадастровими номерами;

- скасувати записи у Поземельній книзі, зобов'язавши Державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Кам'янець-Подільському районі та у місті Кам'янці-Подільському ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області внести до Державного земельного кадастру відомості про скасування в Поземельній книзі записів щодо державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:014:0015, :03:014:0016, :03:014:0017, :03:014:0018, :03:014:0019, :03:014:0020, :03:014:0021, :03:014:0022, :03:014:0023, :03:014:0024.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши відповідність вказаного адміністративного позову вимогам статей 170, 171 КАС України суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на наступне.

Зі змісту позовної заяви слідує, що предмет позову складають вимоги щодо захисту права позивача, передбаченого ч.2. ст. 116 Земельного кодексу України - набуття права власності на земельну ділянку. При цьому позивач вказує на листи відповідача від 23.05.2018 № 31-22-0.3-3359/2-18 та від 03.05.2018 № 996/419-18-0.171, з яких слідує, що позивачеві відмовлено у наданні згоди на розробку технічної документації для передачі земельної ділянки у власність, з тих підстав, що запроектована земельна ділянка у Національній кадастровій системі накладається (перетинається) із земельними ділянками, яким присвоєно кадастрові номера і які містяться у зазначеній системі та перебувають у власності третіх осіб.

Згідно відомостей які містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що земельні ділянки на які накладається земельна ділянка зазначена позивачем у викопіюванні із планово-картографічних матеріалів у Національній кадастровій системі, належать на праві власності громадянам ОСОБА_2 :03:014:0019), ОСОБА_3 :03:014:0020), ОСОБА_4 :03:014:0021), ОСОБА_5 :03:014:0022), ОСОБА_6 :03:014:0024), ОСОБА_7 :03:014:0023), ОСОБА_8 :03:014:0018), ОСОБА_9 :03:014:0017), ОСОБА_10 :03:014:0015), ОСОБА_11 :03:014:0016), державну реєстрацію яких здійснено за заявами вказаних осіб, яким за рішенням органу виконавчої влади надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що земельна ділянка, стосовно якої подавалось клопотання позивачем, накладається на сформовані земельні ділянки, яким вже присвоєно кадастрові номера та які передані у власність третім особам - гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_7, гр. ОСОБА_8, гр. ОСОБА_9, гр. ОСОБА_10, гр. ОСОБА_11, а отже позивач оскаржує рішення, яке стосується передачі земельної ділянки у приватну власність вказаним вище третім особам.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов'язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.1-3 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір за матеріалами даного адміністративного позову стосується права власності третіх осіб на земельні ділянки, по яких здійснено державну реєстрацію та яким присвоєно кадастрові номера.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 27.03.2018 у справі №465/103/15-а (2а/456/40/15), адміністративне провадження №К/9901/5155/18, в якій колегія зазначає: " що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність ( тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право."

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Статтями 1, 3, 15 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки предметом перевірки вказаного позову є правильність формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідного права власності щодо неї, суд приходить до висновку, що вказана справа не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Не зважаючи на те, що стороною у справі є фактично суб'єкт владних повноважень, вищевказаний спір не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільно-правових відносин.

Крім того, між сторонами відсутня така ознака публічно-правового спору, як підпорядкованість одного учасника відносин іншому.

Отже, в даному випадку має місце спір про право, що в свою чергу виключає можливість його розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, суд зазначає, що способи захисту права власності визначені Цивільним кодексом України, а вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведені правові норми, суд прийшов до переконання, що спір за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування державної реєстрації земельних ділянок та записів у Поземельній книзі, зобов'язання вчинити дії, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується та пов'язаний з вирішенням питання щодо набуття права власності на земельну ділянку, а відтак розгляд заявлених позовних вимог не належить до юрисдикції адміністративних судів, що виключає можливість їх розгляду Хмельницьким окружним адміністративним судом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування державної реєстрації земельних ділянок та записів у Поземельній книзі, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддяОСОБА_12
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_12