Справа № 307/782/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/3402/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Кухтея Р.В.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_2 Уганда ОСОБА_3 Андрю на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2018 року у справі за позовом Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до громадянина ОСОБА_2 Уганда ОСОБА_3 Андрю про затримання та примусове видворення за межі України,

суддя(і) у І інстанції ОСОБА_4,

час ухвалення рішення 08 год. 26 хв.

місце ухвалення рішення м. Тячів

дата складення повного тексту рішення 30 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Тячівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (далі Тячівський РВ ГУ ДМС) звернувся до суду з адміністративними позовами до громадянина республіки Уганда ОСОБА_3 Андрю про затримання у адміністративному поряду з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України, а також про його примусове видворення за межі України.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2018 року адміністративні справи за вказаними позовами Тячівського РВ ГУ ДМС до громадянина ОСОБА_2 Уганда ОСОБА_3 Андрю було обєднано у одне провадження.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2018 року у справі № 307/782/18 позов було задоволено повністю. Вирішено примусово видворити за межі України громадянина ОСОБА_2 Уганда ОСОБА_3 Андрю, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також затримати його з метою забезпечення видворення за межі України з поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України с. Журавичі Ківерцівського району Волинської області терміном до шести місяців

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що громадянином ОСОБА_2 Уганда ОСОБА_3 Андрю порушено міграційне законодавство України, у нього відсутні законні підстави перебування на території України, а також відповідні документи та кошти, що дозволяють самостійно покинути територію України. Тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виїзду з території України у добровільному порядку.

У апеляційній скарзі відповідач просив зазначене судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову Тячівського РВ ГУ ДМС. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд розглянув справу за позовом Тячівського РВ ГУ ДМС та задовольнив позов у звязку із невиконанням ним рішенням про примусове повернення, яке було прийняте Дрогобицьким міським відділом ГУ ДМС України у Львівській області. При цьому вважає, що Тячівський РВ ГУ ДМС не мав права звертатися з позовом, який обґрунтований невиконанням відповідачем рішення іншого територіального органу Державної міграційної служби України. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги, є підставою для відмови у його задоволенні.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 та частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови начальника Дрогобицького МВ ГУ ДМС України у Львівській області від 2 березня 2018 року громадянина ОСОБА_2 Уганда ОСОБА_3 Андрю було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у сумі 1020 грн. за порушенням міграційного законодавства щодо продовження строку перебування в Україні.

Рішення Дрогобицького МВ ГУ ДМС України у Львівській області від 7 березня 2018 року було вирішено примусово повернути за межі України громадянина ОСОБА_2 Уганда ОСОБА_3 Андрю та зобов'язано його до 25 березня 2018 року покинути територію України.

27 березня 2018 року під час проведення профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» працівниками Тячівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області був виявлений громадянин ОСОБА_2 Уганда ОСОБА_3 Андрю, який перебував на території України без законних підстав.

При цьому відповідачем не заперечується те, що із заявою про добровільне повернення за межі України до міграційної служби він не звертався, у нього відсутній паспорт громадянина ОСОБА_2 Уганда, а строк його перебування в Україні на законних підставах закінчився.

Окрім того, відповідачем не наведено і судом не встановлено передбачених статтями 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обставин, за яких було б заборонено його примусове повернення чи примусове видворення за межі України.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що з даним позовом до суду звернувся неналежний позивач, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною 1 статті 288 КАС України встановлено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Частиною 1 статті 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 (далі Положення № 360) встановлено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 7 Положення № 360 встановлено, що Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Аналізуючи зазначені правові норми, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем у справах про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України може бути Державна міграційна служба України безпосередньо або її територіальні органи чи підрозділи. Законодавство не містить приписів про те, що із позовом про примусове затримання чи видворення за межі України вправі звернутися лише той орган Державної міграційної служби України, який приймав щодо іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення за межі України та контролює його виконання.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, Тячівський РВ ДМС у даній адміністративній справі є належним позивачем, наділеним повноваженнями щодо предявлення позовів до адміністративного суду та представництва інтересів Державної міграційної служби України у суді.

Порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_2 Уганда ОСОБА_3 Андрю залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2018 року у справі № 307/782/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.В.Кухтей

ОСОБА_5

Постанова у повному обсязі складена 11 червня 2018 року.