Справа № 820/12124/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

05 червня 2018 року

справа №820/12124/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4355/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року у складі судді Шляхова О.М. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року у складі колегії суддів Дюкарєвої С.В., Жигілія С.П., Перцової Т.С. у справі № 820/12124/13-а за позовом Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харьківській області до Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» про накладення арешту,

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року Державна податкова інспекція у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулася до суду з позовом до Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» (далі - Підприємство, платник податків, відповідач у справі) про накладення арешту на кошти та інші цінності Підприємства, що знаходяться в ХОД АТ «Райфайзен банк Аваль» м. Харків.

16 січня 2014 року постановою Харківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін 25 лютого 2014 року ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду, у задоволені позову податкового органу відмовлено у повному обсязі, з мотивів безпідставності та необґрунтованості їх заявлення.

23 березня 2014 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість судових рішень, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та задовольнити позовні вимоги податкового органу у повному обсязі.

В обґрунтування доводів касаційної скарги відповідач посилається на наявність усіх умов для реалізації податковим органом положень підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, з урахуванням особливостей погашення податкового боргу встановлених положеннями підпункту 87.3.5 пункту 87.3 статті 87 цього кодексу для казенних підприємств.

Інших порушень неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судами попередніх інстанцій касаційною скаргою не наведено.

24 березня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано справу №820/12124/13-а з Харківського окружного адміністративного суду.

04 вересня 2014 року справа №820/12124/13-а надійшла до Вищого адміністративного суду України.

15 січня 2018 року справа №820/12124/13-а передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Підприємство зареєстроване в якості юридичної особи 15 жовтня 2003 року, включене до ЕДРПОУ за номером 08326540, перебуває як платник податків на обліку податкового органу, діє на підставі Статуту, затвердженого Міністром оборони України 11 січня 2002 року, є казенним підприємством, яке належить до сфери управління Міністерства оборони України, розпоряджається закріпленим за ним майном на праві оперативного управління.

На момент звернення податкового органу із позовом до суду 2 грудня 2013 року загальна сума податкового боргу складала 1952690 грн. 13 коп. Виходячи з організаційного правового статусу Підприємства та правового режиму закріпленого за ним майна (повноважень розпорядження майном) податковий орган обрав саме такий спосіб судового захисту, як арешт на кошти, що знаходяться у банку.

Здійснюючи касаційний перегляд справи, Суд погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій в частині вирішення питання щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені статті 94 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Таким чином, на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об'єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов'язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв'язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

Крім того, частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

З огляду на правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв'язку, Суд дійшов висновку, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме, або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

Суди попередніх інстанцій з огляду на аналіз пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 листопада 2011 року № 1398 (далі Порядок), дійшли висновку, що наявність у платника податку податкового боргу та вручення йому податкової вимоги не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунку, який не є виключним та єдиним способом його погашення.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що винятковість адміністративного арешту законодавець чітко пов'язує із обставинами, визначеними пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, що виникли між платником податків та податковим органом, лише за умови дотримання цих норм можливе погашення податкового боргу шляхом реалізації положень підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.

Пунктом 7.3 Порядку передбачено, що для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган державної податкової служби подає до суду позовну заяву у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Підставою для звернення податкового органу до суду є саме вчинення цим органом усіх передбачених заходів по розшуку майна платника податку, які повинні підтверджуватись належними доказами (запитами до відповідних установ, виходами за фактичним місцем знаходження боржника та за місцем державної реєстрації тощо).

Судами попередніх інстанцій встановлена відсутність у позивача належних доказів наявності у відповідача майна, балансова вартість якого менше суми податкового боргу чи доказів відсутності у відповідача майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, станом на час виникнення у позивача права стягнення податкового боргу, матеріали справи не містять, здійснення перевірки платника податків з питань наявності активів, що можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу, надсилання податковим органом до державних установ відповідних запитів, з метою встановлення наявності або відсутності у власності Підприємства нерухомого майна, транспортних засобів, земельних ділянок тощо, матеріали справи також не містять.

Відсутність рішення податкового органу про застосування адміністративного арешту майна платника податків та не вчинення належних заходів унеможливлює прийняття позиції податкового органу щодо застосування адміністративного арешту майна Підприємства за таких обставин.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанцій у частині залишеній без змін та апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2014 року у частині залишеній без змін постановою суду апеляційної інстанції у справі № 820/12124/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер