Справа № 813/720/18
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №813/720/18

01 червня 2018 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Василько А.В.,

представників позивача: Шехета М., Шумелди Р.Р., Могінської Т.А.,

представника відповідача: Боярського О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу

за позовом Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу

до Волинської обласної державної адміністрації,

третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Олицької селищної ради,

третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Управління культури Волинської обласної державної адміністрації

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов Представництва американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу у якому позивач просить визнати протиправною бездіяльність Волинської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань - у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області; зобов'язати Волинську обласну державну адміністрацію виконати вимоги Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань єврейського кладовища у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» затверджено додаткові заходи щодо збереження місць давніх поховань у населених пунктах України. Відповідачем не вживаються жодні заходи на виконання вимог вищевказаного розпорядження, зокрема, в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань - у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області. На облік вказане кладовище станом на сьогодні не взято. Стверджує, що цвинтар існував, доказом чого є карта 1915 року, отримана в архіві - Державній науковій архівній бібліотеці м. Києва (архівний номер 2139 ск, 1:42000). Зазначає, що саме на відповідача покладено обов'язок виконувати функції замовника та укладати з цією метою контракти на виявлення, дослідження об'єктів культурної спадщини з метою визнання наявності та культурної цінності об'єкта культурної спадщини, а також одержання нової інформації про ці об'єкти.

Згідно ухвали від 14 березня 2018 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, призначено підготовче засідання на 24.04.2018.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву від 03.04.2018 № 2107/41/218, у якому вказується, що позивачем не подано доказів та жодного документального підтвердження щодо наявності єврейського цвинтаря на території Олицької селищної ради Ківерцівського району Волинської області; згідно Переліку пам'яток історії мистецтва, які беруться під охорону держави, затвердженого розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 22 червня 1999 року № 415 «Про взяття під охорону держави пам'яток історії та культури на території області» цвинтар на території смт. Олика, який згадує позивач - відсутній. Відповідач стверджує, що станом на сьогоднішній день ландшафт оспорюваної території повністю позбавлений будь-яких ознак поховань, що свідчить про остаточну відсутність у цієї території статусу кладовища чи об'єкта культурної спадщини; виконання пунктів 2,3.4 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р щодо питання проведення робіт з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни проводилось у 1998-199 роках. Продовження виконання вказаного розпорядження не передбачалося. Згідно з пунктами заходів, що передбачені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 за № 604-р строки їх виконання закінчились у 1999 році.

Позивач у відповіді на відзив відповідача вих. № 133-18 від 24.04.2018 року зазначає, що постановою КМУ від 26.07.2001 № 878 «Про затвердження списку історичних населених місць України» смт. Олика віднесено до історичних населених місць України. Даний об'єкт (місце давніх поховань у смт. Олика) підпадає під визначення об'єкта «культурної спадщини» за наступними видами: місце пов'язане з важливими історичними подіями (за класифікацією національного законодавства) та місце історичного значення (за міжнародним законодавством); археологічної спадщини, кладовища, релігійна та сакральна спадщина; даний об'єкт внесено до Списку американської культурної спадщини; відповідачем не вчинено жодних дій для виконання покладених на нього обов'язків в сфері охорони культурної спадщини.

У підготовчому засіданні від 24.04.2018 року залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на стороні позивача - Олицьку селищну раду та третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача - Управління культури Волинської обласної державної адміністрації. У задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб Кабінету Міністрів України, Міністерства культури України, Міністерства закордонних справ - відмовлено. Судом відмовлено також у задоволенні клопотання відповідача щодо залучення до справи в якості відповідача - Олицької селищної ради.

24.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15.05.2018.

Третьою особою - Управлінням культури Волинської обласної державної адміністрації подано пояснення у справі № 518/13/2-18 від 11.05.2018 року, у якому третя особа позовні вимоги заперечила, зазначила, що Волинська обласна державна адміністрація свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені нормативно-правовими актами виконала у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову.

Суд розглянув клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду та прийшов до переконання, що строк на звернення до суду позивачем не пропущено. У задоволенні зазначених клопотань відмовлено.

У судовому засіданні 15.05.2018 представники позивача надали пояснення, вимоги позову підтримали. Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позов, оголошено перерву до 01.06.2018.

Сторонами долучено до справи додаткові докази.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

Представництво американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу неодноразово зверталося до Волинської обласної державної адміністрації з приводу надання інформації про взяття на облік місць давніх поховань в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області.

На запит позивача від 29.11.2017 року № 360-17 Волинською обласною державною адміністрацією надано відповідь від 13.12.2017 № 7794/57/2-17 про те, що «давні поховання єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області» на облік не бралися.

При розгляді справи відповідач загалом заперечував наявність у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області місць давніх поховань - єврейського кладовища.

Позивачем до матеріалів справи на підтвердження наявності місць давніх поховань у смт. Олика надано карту 1915 року, отриману в архіві при державній науковій установі - архівній бібліотеці м. Києва, архівний номер 2139 ск, 1:42000, умовні позначення до карт австрійських, німецьких та російських з перекладом (а.с.79-81), витяг з переліку пам'яток Комісії Сполучених штатів з питань збереження американської спадщини за кордоном щодо Єврейського кладовища в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області (об'єкт UA02150101) з перекладом (а.с. 181-193).

Крім того у матеріалах справи міститься копія рішення Олицької селищної ради Ківерцівського району Волинської області від 12.05.2005 № 21/6 про виділення земельної ділянки по відновленню меж старого єврейського кладовища та рішення Олицької селищної ради від 03.08.2006 року № 3/7, яким надано дозвіл Єврейській громаді на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель резерву в межах населеного пункту площею 2.00 га з метою виділення меж стародавнього єврейського кладовища та увіковічення пам'яті померлих, розташованого за адресою: смт.Олика в районі «пожежної частини», права сторона.

До справи долучено лист Державної служби геодезії, картографії та кадастру, Поліського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру «Поліськгеодезкартографія» № 196 від 28.05.2008 року, яким було повідомлено позивача про виконання робіт по встановленню зруйнованих меж давніх єврейських поховань в смт. Олика Ківерцівського району Волинської області та вказано, що в результаті виконаних робіт по архівних матеріалах, які існували на 1944 рік визначені межі ділянки №1 площею 5,24 га на основі карти м. Олика 1939 року з урахуванням аерозйомки 1944,1952 років та визначені межі ділянки № 2 площею 5,19 га з урахуванням лише аерозйомки 1944 року, оскільки аерозйомка 1952 року показує, що на території кладовища виконані роботи по рекультивації землі і використати її додатково для встановлення меж давніх поховань на цій ділянці неможливо.

Відповідачем на підтвердження доводів про відсутність місць давніх поховань у смт. Олика Ківерцівського району надано лише лист Державного архіву Волинської області від 18.05.2018 року № 442/01.38 про те, що в Державному архіві Волинської області документів про єврейське кладовище, яке було на території смт. Олика Ківерцівського району не виявлено.

При вирішенні справи суд виходив з наступного.

Статтею 11 Конституції України визначено, що держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Як передбачено ч.1 ст.9 Основого Закону, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 1 розділу І Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16.11.1972 року, яка ратифікована 04.10.1988 року указом Президії ВР УРСР за №6673-XI, під поняттям «культурна спадщина» розуміється пам'ятки: твори архітектури, монументальної скульптури й живопису, елементи та структури археологічного характеру, написи, печери та групи елементів, які мають видатну універсальну цінність з точки зору історії, мистецтва чи науки; ансамблі: групи ізольованих чи об'єднаних будівель, архітектура, єдність чи зв'язок з пейзажем яких є видатною універсальною цінністю з точки зору історії, мистецтва чи науки; визначні місця: твори людини або спільні витвори людини й природи, а також зони, включаючи археологічні визначні місця, що є універсальною цінністю з точки зору історії, естетики, етнології чи антропології.

Відповідно до параграфу 1 Угоди між Урядом України і Урядом Сполучених Штатів Америки про охорону і збереження культурної спадщини від 04.03.1994 року, кожна із Сторін вживатиме належних заходів для охорони і збереження культурної спадщини всіх національних, релігійних або етнічних груп (далі іменуються "Групами"), які проживають або проживали на її території і були такими жертвами Другої світової війни.

Поняття "культурна спадщина", що стосується цілей цієї Угоди, означає культові споруди, історичні пам'ятки, пам'ятники, кладовища та меморіали загиблим, а також архівні матеріали, бібліотечні та музейні фонди, які мають до цього відношення.

Параграфом 4 даної угоди встановлено, що у випадках, коли власті та зацікавлені організації заявляють, що групи не в змозі самі забезпечити належну охорону та збереження своєї культурної спадщини, кожна із Сторін вживатиме спеціальних заходів з метою забезпечення такої охорони та збереження її на своїй території, а також запрошуватиме до співробітництва іншу Сторону та її громадян там, де є потреба в допомозі з цією метою.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 року за №1805-III, з наступними змінами та доповненнями, підприємства усіх форм власності, заклади науки, освіти та культури, громадські організації, громадяни сприяють органам охорони культурної спадщини в роботі з охорони культурної спадщини, можуть встановлювати шефство над об'єктами культурної спадщини з метою забезпечення їх збереження, сприяють державі у здійсненні заходів з охорони об'єктів культурної спадщини і поширенні знань про них, беруть участь у популяризації культурної спадщини серед населення, сприяють її вивченню дітьми та молоддю, залучають громадян до її охорони.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06. 1992 року за №2494-XII, з наступними змінами та доповненнями, держава гарантує всім національним меншинам права на національно-культурну автономію: користування і навчання рідною мовою чи вивчення рідної мови в державних навчальних закладах або через національні культурні товариства, розвиток національних культурних традицій, використання національної символіки, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії, задоволення потреб у літературі, мистецтві, засобах масової інформації, створення національних культурних і навчальних закладів та будь-яку іншу діяльність, що не суперечить чинному законодавству.

Суд вважає, що позивач звернувся до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу, оскільки віднесення місця давнього поховання єврейського кладовища до переліку історичних обєктів культурної спадщини може впливати на його статус (охорона на загальнодержавному рівні, а не на місцевому) та як наслідок у майбутньому вплинути на права позивача.

Кабінетом Міністрів України 20.07.1998 року прийнято Розпорядження №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України».

Відповідно до вимог пунктів 2,3,4 Додаткових заходів щодо збереження місць поховань у населених пунктах України, затверджених вищенаведеним розпорядженням, Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міські держадміністрації, Держкомрелігій із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин, доручено взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень через засоби масової інформації, провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження, не допускати проведення будівельних робіт у місцях, де залишилися сліди давніх поховань, та на території закритих кладовищ.

Як передбачено ч.1 ст.2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 року за №1805-III, з наступними змінами та доповненнями, до історичних об'єктів культурної спадщини належать - будинки, споруди, їх комплекси (ансамблі), окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих та померлих (загиблих) військовослужбовців (у тому числі іноземців), які загинули у війнах, внаслідок депортації та політичних репресій на території України, місця бойових дій, місця загибелі бойових кораблів, морських та річкових суден, у тому числі із залишками бойової техніки, озброєння, амуніції тощо, визначні місця, пов'язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Згідно з ч.1 ст.3 даного Закону, державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Пунктом 11 ч.1 ст.6 цього ж Закону встановлено, що до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, зокрема виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об'єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини.

Вищенаведена норма кореспондується з положеннями п.2.4 Порядку обліку об'єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 за №158 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.04.2013 року за №528/23060, з наступними змінами та доповненнями, відповідно до якого виявлення об'єктів культурної спадщини, складання на них облікової картки, короткої історичної довідки, акта технічного стану забезпечують органи охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, відповідно до їх повноважень, зокрема виконують функції замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження об'єктів культурної спадщини з метою визначення наявності та культурної цінності об'єкта культурної спадщини, а також одержання нової інформації про ці об'єкти.

З огляду на викладене, суд вважає, що саме на відповідача у справі - Волинську обласну державну адміністрацію покладено обов'язок виконувати функцію замовника укладати з цією метою контракти на виявлення, дослідження обєктів культурної спадщини з метою визначення наявності та культурної цінності обєкта культурної спадщини, а також одержання нової інформації про ці обєкти.

Як передбачено п.2.1 вищезгаданого Порядку, виявлення об'єктів культурної спадщини включає: натурне обстеження (дослідження), історико-архівні і бібліографічні дослідження, визначення предмета охорони, встановлення ступеня схоронності, первісного призначення, сучасного використання, фотофіксацію (у разі необхідності графічну фіксацію), виготовлення короткої історичної довідки та облікової картки.

Виявлення об'єктів культурної спадщини відбувається шляхом здійснення науково-дослідних та пошукових робіт (натурних обстежень (досліджень), історико-архівних і бібліографічних досліджень, фотофіксації, графічної фіксації), розробки науково-проектної документації; наукової (науково-технічної) експертизи робіт, які можуть призвести до руйнування, знищення чи пошкодження об'єктів культурної спадщини; земляних, будівельних, меліоративних та інших робіт (п.2.2 Порядку).

На виявлені об'єкти культурної спадщини складається облікова картка об'єкта культурної спадщини, коротка історична довідка, акт технічного стану об'єкта (пам'ятки) культурної спадщини за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку (п.2.3).

Як передбачено ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Долучені до справи докази надають підстави для проведення відповідачем дій щодо виявлення об'єкта культурної спадщини - місця давніх поховань у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області.

Відповідач доказів на підтвердження виконання вимог вищенаведених нормативних актів, що стосується місця давніх поховань єврейського кладовища у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області суду не надав.

Що стосується покликання відповідача на пропуск строку на звернення до суду, то слід вказати наступне. Моментом припинення дії нормативно-правового акта є момент втрати ним юридичної сили. Згаданий акт Кабінету Міністрів України є чинним, як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на даний час. Коло осіб, на яких розповсюджується його дія, є необмеженим, що свідчить про його нормативний характер. Тому встановлений у розпорядженні проміжок часу виконання робіт (1998-1999 років) не свідчить про завершення його дії в часі, а вказує на тривалу бездіяльність відповідача щодо невиконання розпорядження щодо місць давніх поховань - смт. Олика Ківерцівського району Волинської області.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача та про зобов'язання виконати вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 14, 77, 90. 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Волинської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань - у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області.

Зобов'язати Волинську обласну державну адміністрацію виконати вимоги Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині п.п. 2, 3, 4 щодо місць давніх поховань єврейського кладовища у смт. Олика Ківерцівського району Волинської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської обласної державної адміністрації (код 13366926, м. Луцьк, Київський майдан,9) судовий збір у сумі 1762 грн. на користь Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу (код 21720365, м. Львів, вул. Кульчицької, 1/94).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 11.06.2018.

Суддя Крутько О.В.