Справа № 812/987/18
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/987/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря судового засідання - Карча В.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 10.05.2018),

розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2018 на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в Попаснянському районі), в якому позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 29.12.2017 «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно ст. 13 «а» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» гр. ОСОБА_2», та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 13 «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 18.12.2017, зарахувавши при цьому до стажу роботи за ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» наступні періоди роботи: 08.01.1991 - 19.04.1991 - у якості електрослюсаря підземного II розряду з повним робочим днем під землею Шахти «Запорізька» виробничого об'єднання «Донбасантрацит»; 12.08.1991 - 18.11.1993 - у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею Шахти «Річна» виробничого об'єднання «Торезантрацит»; 29.11.1993 - 16.02.1994 - у якості гірника підземного з повним робочим днем під землею Краснолуцького ШСУ № 2 треста «КУС»; 01.03.1994 - 15.08.1997 - у якості електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею Шахти «Річна» виробничого об'єднання «Торезантрацит», яка в подальшому була перейменована в шахтоуправління «Волинське» виробничого об'єднання Торезантрацит; 20.01.1998 - 08.02.1999 - у якості гірничого майстра підземного, зайнятого повний робочий день під землею виробничого об'єднання «Ворошиловградвугілля»; 09.02.1999 - 24.09.1999 - у якості начальника зміни, пов'язаного з підземними роботами виробничого об'єднання «Ворошиловградвугілля»; 02.12.1999 - 02.03.2000 - у якості підземного гірничого майстра з повним робочим днем під землею шахти «Краснокутська» дочірнього підприємства Державної холдингової компанії «Донбасантрацит».

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 20.12.2017 він звернувся до відповідача з заявою та необхідними документами для призначення пенсії, проте рішенням від 29.12.2017 «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно ст. 13 «а» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» гр. ОСОБА_2» відповідач відмовив у призначені пенсії, в зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Вважає, що таке рішення відповідача порушило право позивача на пенсійне забезпечення, оскільки в трудовій книжці позивача є всі відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, тому відсутні підстави для надання додаткових довідок.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

23.04.2018 відповідач на адресу суду надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що 20.12.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо призначення пенсії відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак ОСОБА_2 було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідного пільгового стажу роботи. Спірний період роботи відповідачем не зараховано до пільгового стажу, зокрема, через відсутність в трудовій книжці повної інформації про роботу на пільгових умовах на шахтах «Запорізьська» п/о «Донбасантрацит», «Річна» п/о «Торезантрацит», в Краснолучському ШСУ № 2 треста «КУС», п/о «Ворошиловградуголь», «Краснокутська» ДП «Донбасантрацит» через відсутність пільгових довідок та наказів про атестацію робочого місця, оскільки підприємства знаходяться на території, яка не контролюється українською владою, органи виконавчої влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень на тій території і не мають доступу до архівів установ та підприємств. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог (арк. спр. 41).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеному в позові.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, просив розглядати справу без його участі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-76 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_2 останнього, зокрема:

- 08.01.1991 прийнято на роботу на шахту «Запорізька» виробничого об'єднання «Донбасантрацит» електрослюсарем підземним II розряду з повним робочим днем під землею;

- 19.04.1991 звільнено в зв'язку з закінченням виробничої практики;

- 12.08.1991 прийнято на роботу на шахту «Річна» виробничого об'єднання «Торезантрацит» підземним електрослюсарем IІІ розряду з повним робочим днем під землею;

- 01.10.1992 переведено підземним електрослюсарем ІV розряду з повним робочим днем під землею;

- 18.11.1993 звільнено за власним бажанням;

- 29.11.1993 прийнято на роботу на Краснолуцьке ШБУ № 2 треста «КУС» підземним гірником І розряду з повним робочим днем під землею;

- 16.02.1994 звільнено за власним бажанням;

- 01.03.1994 прийнято на роботу на шахту «Річна» виробничого об'єднання «Торезантрацит» електрослюсарем підземним ІV розряду з повним робочим днем під землею;

- 01.04.1995 переведено на посаду електрослюсаря підземного V розряду з повним робочим днем під землею;

- 01.10.1995 шахту «Річна» перейменовано в шахтоуправління «Волинське»;

- 15.08.1997 звільнено за власним бажанням;

- 20.01.1998 прийнято на роботу на шахту «Фащівська» виробничого об'єднання «Ворошиловградвугілля» гірничим майстром підземним, зайнятим повний робочий день під землею;

- 09.02.1999 - переведено начальником зміни, пов'язаний з підземними роботами;

- 24.09.1999 звільнено за власним бажанням;

- 02.12.1999 прийнято на роботу на шахту «Краснокутська» дочірнього підприємства Державної холдингової компанії «Донбасантрацит» підземним гірничим майстром з повним робочим днем під землею;

- 02.03.2000 звільнено за власним бажанням (арк. спр. 14-22).

20.12.2017 позивач звернувся до УПФУ в Попаснянському районі з заявою про призначення пенсії за віком (арк. спр. 44).

Рішенням від 29.12.2017 УПФУ в Попаснянському районі відмовило ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідного пільгового стажу (арк. спр. 43-44).

Відповідно до оскарженого рішення відповідачем встановлено, що ОСОБА_2 на час звернення має загальний стаж роботи 27 років 00 місяці 19 днів, в тому числі на пільгових умовах згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - 08 років 09 місяців 22 дні. Так, до пільгового стажу відповідачем зараховано періоди роботи з 11.04.2007 по 23.08.2014 на шахті «Золоте» та з 27.05.2004 по 18.12.2017 на шахті «Тошківська» ДП «Первомайськвугілля».

При цьому згідно з оскарженим рішенням УПФУ в Попаснянському районі не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_2 такі періоди роботи:

- з 08.01.1991 по 19.04.1991 на шахті «Запорізьська» ВО «Донбасантрацит»;

- з 12.08.1991 по 18.11.1993, з 01.03.1994 по 15.08.1997 на шахті «Річна» ВО «Торезантрацит»;

- з 29.11.1993 по 16.02.1994 в Краснолучському ШБУ № 2 треста «КУС»;

- з 20.01.1998 по 08.02.1999, з 09.02.1999 по 24.09.1999 на шахті ВО «Ворошиловградуголь»;

- з 02.09.1999 по 02.03.2000 на шахті «Краснокутська» ДП «Донбасантрацит» у зв'язку з відсутністю пільгових довідок та наказів про атестацію робочого місця, оскільки підприємства знаходяться на території, яка не контролюється українською владою, а органи виконавчої влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень на тій території і не мають доступу до архівів установ та підприємств.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788.

Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтями 44, 45, 49 Закону № 1058.

Згідно з п. «а» частини першої статті 13 Закону № 1788 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового стажу ОСОБА_2 спірного періоду роботи суд зазначає таке.

Як на підставу для відмови в зарахуванні до пільгового стажу спірного періоду роботи відповідач посилається на відсутність пільгових довідок та наказів про атестацію робочого місця, оскільки підприємство знаходяться на території, яка не контролюється українською владою, а органи виконавчої влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень на тій території і не мають доступу до архівів установ та підприємств.

Також в оскарженому рішенні відповідач посилається на те, що записи трудової книжки не містять повної інформації про роботу на пільгових умовах на шахтах в спірний період, тому з посиланням на п. 20 Порядку № 637 вважає, що для підтвердження спеціального трудового стажу позивач повинен був надати уточнюючу довідку підприємства.

Таким чином, підставою для відмови ОСОБА_2 в зарахуванні до пільгового стажу спірного періоду роботи стало, по-перше, відсутність пільгових довідок, по-друге, відсутність наказів про атестацію робочого місця.

Щодо посилання відповідача в оскарженому рішенні на відсутність пільгових довідок, як на одну з підставу для відмови в зарахуванні позивачу до пільгового стажу спірного періоду роботи, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 48 КЗпП України та статтею 62 Закону № 1788 основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців 1, 2 п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як установлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача в спірний період ОСОБА_2 працював на шахті «Запорізька» виробничого об'єднання «Донбасантрацит» на посаді електрослюсаря підземного II розряду з повним робочим днем під землею; на шахті «Річна» виробничого об'єднання «Торезантрацит» (в подальшому перейменовано в шахтоуправління «Волинське») на таких посадах: підземний електрослюсар IІІ розряду з повним робочим днем під землею, підземний електрослюсар ІV розряду з повним робочим днем під землею, електрослюсар підземний V розряду з повним робочим днем під землею; на Краснолуцьком ШБУ № 2 треста «КУС» - на посаді підземного гірника І розряду з повним робочим днем під землею; на шахті «Фащівська» виробничого об'єднання «Ворошиловградвугілля» на посаді гірничого майстра підземного, зайнятого повний робочий день під землею, та начальником зміни, пов'язаним з підземними роботами; на шахті «Краснокутська» дочірнього підприємства Державної холдингової компанії «Донбасантрацит» на посаді підземного гірничого майстра з повним робочим днем під землею.

Таким чином, судом установлено, що в спірний період (який не зараховано позивачу до пільгового стажу) ОСОБА_2 працював на вищевказаних підприємствах повний робочий день на підземних роботах.

Записи у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.

Суд зазначає, оскільки п. «а» статті 13 Закону № 1788 прямо визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, тому відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2 за спірний період, суд вважає, що трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості, що визначають право позивача на пенсію на пільгових умовах, а тому підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками є зайвим.

Таким чином, посилання відповідача на ту обставину, що для підтвердження пільгового стажу необхідно надання уточнюючих довідок, передбачених п. 20 Порядку № 637, суд не бере до уваги, оскільки робота позивача з повним робочим днем під землею у спірний період підтверджується записами в трудовій книжці.

Разом з тим, суд бере до уваги, що позивач на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії та на час розгляду судом справи по суті не має можливості надати належні уточнюючі довідки, які вимагаються відповідачем, за незалежних від волі позивача причин, так як відповідні підприємства розташовані в населених пунктах, які згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р віднесено до переліку населених пунктів, на території який органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тобто, отримати відповідні довідки вказаних підприємств позивачем в будь-який спосіб неможливо. Окрім того, вимога відповідача про надання такої довідки є необґрунтованою, оскільки в розумінні п. 20 Порядку № 637 така довідка надається лише в випадках відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, а в даному випадку всі відповідні записи, які дають право позивачу на оформлення пільгової пенсії, в трудовій книжці позивача наявні.

Щодо посилання відповідача в оскарженому рішенні на відсутність наказів про атестацію робочого місця, як на одну з підстав для відмови в зарахуванні позивачу до пільгового стажу спірного періоду роботи, суд зазначає таке.

Суд наголошує, що статтею 62 Закону № 1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (набула чинності 21.08.1992) (далі - Порядок № 442) атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно приписів п. 3 Порядку № 442 атестація проводиться згідно з цим Порядком та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.

Таким чином, проведення атестації робочих місць за умовами праці передбачена діючим законодавством України та проводиться згідно з Порядком № 442 та методичними рекомендаціями щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, що затверджуються Мінсоцполітики і МОЗ.

Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ (п. 8 Порядку № 442).

Пунктом 10 Порядку № 442, окрім іншого, передбачено, що результати атестації використовуються при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Пунктом 4.1 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі Порядок № 383) передбачено, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку № 383 якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць ( 442-92-п ). У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788 та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 вересня 2013 року, 25 листопада 2014 року та 17 березня 2015 року № 21-183а13, № 21-519а14, № 21-585а14 відповідно. Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 31.01.2018 у справі К/9901/48/17.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до записів в трудові книжці позивача у спірний період ОСОБА_2 перебував на посадах, які дають йому право на дострокове пенсійне забезпечення. При цьому суд зауважує, що позивачем не надано суду жодного документального підтвердження результатів атестації відповідних робочих місць за умовами праці (карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників тощо) після 21.08.1992.

З аналізу вищенаведених положень Порядку № 442, Порядку № 383 та п. «а» статті 13 Закону № 1788 в сукупності слідує, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. При цьому, якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 перебував на посадах, які дають йому право на дострокове пенсійне забезпечення, однак матеріали справи не містять жодного документального підтвердження результатів атестації відповідних робочих місць за умовами праці, тому, враховуючи положення Порядку № 383, до пільгового стажу слід зарахувати лише період роботи ОСОБА_2 на шахті «Запорізька» виробничого об'єднання «Донбасантрацит» з 08.01.1991 по 19.04.1991, та на шахті «Річна» виробничого об'єднання «Торезантрацит» з 12.08.1991 по 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.

Відтак, незарахування відповідачем до пільгового стажу періоду роботи ОСОБА_2 з 08.01.1991 по 19.04.1991 на шахті «Запорізька» виробничого об'єднання «Донбасантрацит» та з 12.08.1991 по 21.08.1992 на шахті «Річна» виробничого об'єднання «Торезантрацит» є безпідставним.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо). Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Аналізуючи наведені положення законодавства, яке дає позивачу право на пенсію за віком на пільгових умовах суд зазначає, що відсутність у позивача уточнюючих довідок про характер роботи та характеристики виконуваної роботи, що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, а атестація робочих місць за умовами праці до 21.08.1992 не проводилася.

Щодо наданих представником позивача сканованих копій: наказу шахти «Фащівська» ДВАТ «Лунськвугілля» «Про підтвердження права на пільгове пенсіювання за списками № 1 та № 2», довідки філії «Шахта «Фащівська» від 29.05.2018 № 114 та незавірених копій: наказу шахти «Річна» ВО «Торезантрацит» від 29.12.1994 № 417 «Про затвердження висновків роботи комісії по атестації підземних робочих місць», протоколу засідання атестаційної комісії шахти «Річна» по результатам проведеної атестації підземних робочих місць за умовами праці, та списку професій, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд зазначає, що надані представником позивача вищевказані копії документів не можуть бути прийняті судом, оскільки без дослідження оригіналів вказаних документів суд не може встановити їх походження та перевірити достовірність інформації, яку вони містять.

Окрім того, суд зауважує, що при зверненні позивача 20.12.2017 до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком вищевказані копії документів органу Пенсійного фонду не надавалися.

Оскільки предметом даної адміністративної справи є перевірка правомірності рішення відповідача від 29.12.2017 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_2, яке прийнято відповідачем без дослідження та надання оцінки вищевказаним документам, тому копії цих документів не можуть бути прийняті судом, як належні докази під час розгляду справи, предметом якої є перевірка правомірності такого рішення.

Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обстави суд дійшов висновку, що рішення відповідача, яким не зараховано до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 08.01.1991 по 19.04.1991 та з 12.08.1991 по 21.08.1992, та яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, було прийнято відповідачем з порушенням принципів, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України.

Так, відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень статті 3 Основного Закону України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За таких обставин суд вважає, що рішення відповідача від 29.12.2017 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_2 є протиправним та таким, яке слід скасувати.

Також для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне зобов'язати УПФУ в Попаснянському районі повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 20.12.2017 про призначення пенсії та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по даній справі, а тому позовні вимоги в цій частині також слід задовольнити.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 704,80 грн судового збору (арк. спр. 2).

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати в сумі 352,40 грн належить відшкодувати позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 29.12.2017 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_2.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 20.12.2017 про призначення пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (ідентифікаційний код 21792608, місцезнаходження: 93300, Луганська область, м. Попасна, вул. Шкільна, буд. 2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 352,40 грн (триста п'ятдесят дві грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 12 червня 2018 року.

Суддя І.О. Свергун