Справа № 2-а-4638/08
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2018 року

Київ

справа №2-а-4638/08

касаційне провадження №К/9901/2709/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.08.2013 (суддя Токмілова Л.М.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 (головуючий суддя - Вербицька Н.В., судді: Градовський Ю.М., Кравченко К.В.) у справі № 1570/4638/08 (2а-4638/08) за позовом Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Іллічівський морський торгівельний порт» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.12.2007 № /0 та від 24.12.2007 № /0 в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 231390,00 грн., а також від 16.01.2008 № /1 та від 16.01.2008 № /1 в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 231390,00 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

За результатами останнього її розгляду Одеський окружний адміністративний суд постановою від 27.08.2013 адміністративний позов задовольнив.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.05.2014 залишив постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.08.2013 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.08.2013, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 7, 9, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, зазначає, що розглядувані послуги з перевантаження вагонів виконувались у рамках спільної діяльності та щодо руди, яка знаходилась на території спільної діяльності, а тому договір про сумісну діяльність від 28.02.2003 № 81-0 повинен отримувати повну акордну ставку за весь комплекс робіт, у тому числі й вартість за зважування вагонів, із додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області проведено виїзну планову перевірку Договору про сумісну діяльність між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Феррум плюс» від 28.02.2003 № 81-0 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 по 30.06.2007, за результатами якої складено акт від 14.12.2007 № 2981/23-204-375664473.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем 24.12.2007 прийнято податкові повідомлення-рішення: № /0, згідно з яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 43163,00 грн. за основним платежем та 21582,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0, згідно з яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 533873,00 грн. за основним платежем та 266937,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказані акти індивідуальної дії оскаржувались позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги залишено без задоволення, а також прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.01.2008 № /1 та від 16.01.2008 № /1 на аналогічні суми нарахувань.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення договором вимог підпунктів 4.1.1, 4.1.4 пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, пункту 7.1, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з оглядну на нездійснення Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» як відповідальною особою в межах договору про сумісну діяльність від 28.02.2003 № 81-0 виставлення до сплати рахунків з вартістю послуг із зважування вагонів, що призвело до заниження валового доходу та податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 2 Порядку ведення податкового обліку результатів спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.09.2004 № 571 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), він застосовується особою, яка уповноважена іншими сторонами згідно з умовами договору про спільну діяльність вести облік результатів спільної діяльності, та учасниками такого договору.

Відповідно до пунктів 3, 7, 8 цього Порядку облік результатів спільної діяльності ведеться уповноваженим платником окремо від обліку результатів іншої господарської діяльності такого платника.

У разі, якщо весь або частина прибутку від спільної діяльності не розподіляються протягом звітного періоду, з метою оподаткування такий прибуток (частина) вважається розподіленим між учасниками згідно з умовами договору про спільну діяльність на кінець такого звітного періоду і підлягає оподаткуванню у порядку, установленому пунктом 6 цього Порядку. При цьому податок з такого прибутку вноситься уповноваженим платником до бюджету в терміни, установлені для сплати податку за відповідний період.

Уповноважений платник несе відповідальність за утримання та перерахування до бюджету податку, який було обчислено від спільної діяльності.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що валовим доходом є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з пунктом 1.6 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання - це загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пункту 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарською діяльністю є будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі, коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

За змістом частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно з пунктами 1.6, 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 327, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за результатами невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Підпунктом 2.3.2 пункту 2.3 названого Порядку передбачено, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Однак, в акті перевірки від 14.12.2007 № 2981/23-204-375664473 відсутні посилання на первинні документи, які б підтверджували факт здійснення договором господарських операцій з надання послуг третім особам із зважування вагонів.

Не подано таких документів контролюючим органом й у судовому процесі.

За таких обставин, є правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про недоведення органом доходів і зборів правомірності визначення позивачу сум податкових зобов'язань з податку на прибуток у загальному розмірі 64745,00 грн. та з податку на додану вартість у загальному розмірі 231390,00 грн. згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.08.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 у справі № 1570/4638/08 (2а-4638/08) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк