Справа № 755/17583/16-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Беспалова О.О.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 30 листопада 2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати незаконними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві при винесенні постанов від 28.11.2016 у виконавчих провадженнях №№ 40883927, 40947644, 40948233, скасувати означені постанови від 28.11.2016 та зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві відновити вказані виконавчі провадження;

- видати дублікати виконавчих листів по справі № 2а/2604/9608/12 та поновити строки для їх пред'явлення до виконання;

- стягнути із Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат 96 045,60 грн. на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013;

- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації 107 177,40 грн на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013;

- стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві моральну шкоду у розмірі 116 018,00 грн;

- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації судові витрати по оплаті судового збору.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2017, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 позов задоволено частково:

- визнано незаконними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві щодо винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень від 28.11.2016 року № 40883927, № 40947644 та № 40948233.

- скасовано постанови Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві про закінчення виконавчих проваджень від 28.11.2016 року № 40883927, № 40947644 та № 40948233;

- стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві на користь ОСОБА_4 суму завданої моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач 22.01.2018 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2017.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18.04.2018 у задоволенні заяви відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що постанова апеляційного адміністративного суду в іншій судовій справі, аніж та, щодо судового рішення в якій подано заяву про перегляд в порядку статей 361-369 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), не є нововиявленою обставиною.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2017 задовольнити, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2016 у справі № 2604/9608/12 є підставою для перегляду постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2017 за нововиявленими обставинами.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на її необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Заявляючи клопотання про перегляд постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2017 за нововиявленими обставинами, позивач зазначав, що приймаючи це рішення, суд посилався на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2016 у справі № 2604/9608/12, яку в подальшому було скасовано постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017, що, на думку заявника, є підставою для перегляду постанови суду від 15.06.2017 за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 361 КАС судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Таким чином, норми КАС передбачають можливість перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у тому випадку, якщо було скасоване інше судове рішення, яке стало безпосередньою підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

З постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2017 вбачається, що відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації 107 177,40 грн на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013, Дніпровський районний суд м. Києва, пославшись на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2016 у справі № 2604/9608/12, зазначив, що вже існує судове рішення, яким стягнуто з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_4 грошових коштів на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013 і підстав для стягнення заборгованості по нарахованим Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації виплатам, які стягуються за судовим рішенням, немає.

Поряд із цим, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції також зазначив, що законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження.

Окрім того, залишаючи постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2017 без змін, Київський апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 22.08.2017 зазначав, що «зміна способу та порядку виконання судового рішення (в тому числі з зобов'язання на стягнення) не носять характеру позовного провадження. Такі заяви мають бути розглянуті адміністративним судом в межах справи, в якій здійснено розгляд справи по суті позовних вимог &lс;…&?и;. Вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплачених соціальних виплат, які нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів».

Отже, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2016 у справі № 2604/9608/12 не була безпосередньою підставою для відмови у задоволенні позову. Основною підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині слугував висновок суду першої інстанції, який було підтримано і судом апеляційної інстанції, про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Окрім того, суд апеляційної інстанції в ухвалі 22.08.2017 висловив сумнів відносно поширення юрисдикції цієї частини позовних вимог на адміністративні суди.

Висновок же суду першої інстанції, який було підтримано і судом апеляційної інстанції, щодо часткового задоволення позову в частині стягнення моральних збитків, взагалі не гуртувався на ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2016 у справі № 2604/9608/12.

Таким чином, не зважаючи на те, що Дніпровський районний суд м. Києва у постанові від 15.06.2017, дійсно, посилався на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2016 у справі № 2604/9608/12, зазначена ухвала не була безпосередньою підставою для ухвалення зазначеної постанови, а тому її скасування не може вважатися нововиявленою обставиною у розумінні пункту 3 частини другої статті 361 КАС.

Скасування цієї ухвали також не може бути розцінена як істотна обставина справи у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС. Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 у справі № 2604/9608/12, не існувало на час прийняття Дніпровським районним судом м. Києва постанови від 15.06.2017, що виключає можливість застосування пункту 1 частини другої статті 361 КАС.

Крім того, слід відмітити, що відповідно до частини шостої статті 361 КАС при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Позивач у своїй заяві заявляв вимоги, що виходили за межі позову, який було розглянуто у постанові від 15.06.2017. Зазначене додатково свідчить про необґрунтованість заяви позивача.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні заяви про перегляд постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2017 за нововиявленими обставинами.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя О.О. Беспалов

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 06.06.2018.