Справа № 648/116/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 р.м. ХерсонСправа № 648/116/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Васильєвій В.В.,

за участі:

представника позивача - Бабіча О.П.,

представника відповідача - Саламатіна О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерство оборони України, за участю третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

встановив:

17 січня 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Білозерського районного суду Херсонської області з вказаним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, Міноборони), за участю третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо їх відмови виплатити позивачу грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності як пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" він має право на її отримання, як інвалід ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби. Також додавши, що Міністерство оборони України в своїй відмові вказує дату встановлення інвалідності - 19.06.2013 року (ІІІ група), проте позивач звертався з заявою про виплату грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності (з 19.05.2017 року), отже вказані в протоколі підстави відмови є необґрунтованими.

Ухвалою зазначеного суду від 17 січня 2018 року адміністративний позов передано на розгляд до Херсонського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 24 квітня 2018 року.

23.04.2018 року від представника Міністерства оборони України надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із участю в судових засіданнях Господарського суду Одеської області та Одеському апеляційному адміністративному суді.

24.04.2018 року від представника ОСОБА_1 та від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли клопотання про проведення судового засідання призначеного на 24.04.2018 року в порядку письмового провадження.

Сторони в судове засідання, призначене на 24 квітня 2018 року не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені завчасно та належним чином.

На підставі чого, ухвалою від 24 квітня 2018 року розгляд справи відкладено на 03 травня 2018 року.

Сторони в судове засідання з`явились.

Протокольною ухвалою від 03.05.2018 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 виключений зі складу відповідачів, у зв`язку з відсутністю в позові сформульованих позовних вимог до нього та залучений до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору.

Під час судового розгляду представником Міністерства оборони України заявлено відвід судді Ковбій О.В.

Ухвалою суду від 03 травня 2018 року, заяву представника Міністерства оборони України визнано необґрунтованою, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено, заяву передано іншому судді для розгляду питання про відвід.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2018 р. для вирішення питання про відвід судді Ковбій О.В. у справі № 648/116/18 визначено суддю Бездрабка О.І.

Ухвалою суду, у складі судді Бездрабка О.І., від 05 травня 2018 року відмовлено в задоволені заяви Міністерства оборони України про відвід судді Ковбій О.В.

Ухвалою від 11 травня 2018 року провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 05 червня 2018 року на 09:00 годину.

В судовому засіданні 05.06.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав викладених у ньому.

В судове засідання, призначене на 05.05.2018 р. представник позивача, представник відповідача з`явились. Представник Херсонського обласного військового комісаріату в судове засідання не з`явився, про дату та час засідання належним чином повідомлений.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в задоволені позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Зокрема, представник відповідача зазначив, що первинний огляд та встановлення ІІІ групи інвалідності позивачу було здійснено 19.06.2013 року - в день видачі довідки МСЕК серії 10ААА №996135. Натомість, зміна групи інвалідності (з ІII групи на II групу) відбулася 19.05.2017 року - довідка МСЕК серія 12 ААА №436025 від 19.05.2017 року, тобто понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Тому, враховуючи, що Законом №1774-УІІІ від 06.12.2016 пункт 4 статті 16-3 доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється", позивач не має права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Також представник відповідача звернув увагу на те, що, в розумінні Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" - військовослужбовці, це громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють професійну діяльність, пов`язану із обороною саме України, її незалежності та територіальної цілісності. Тобто, на осіб, які були громадянами СРСР та здійснювали діяльність з оборони СРСР норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюються. З огляду на викладене вважає позов необґрунтованим.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми законодавства суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач в період з 29.08.1988 року по 11.02.1989 року проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 (а.с. 79-81) та копією довідки Білозерського районного військового комісаріату Херсонської області від 31.03.2017 року № 273 (а.с. 70).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 22.01.2013 року № 20 (а.с. 71) встановлено, що отримані ОСОБА_1 травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Херсонською обласною медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров`я позивачу при первинному огляді було встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА № 996135 від 19.06.2013 року (а.с. 75).

Позивач одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності з 19.06.2013 року не отримував, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка Херсонської обласної дирекції НАСК "Оранта" від 15.11.2016 року №04-18/345 (а.с.64). Відповідач доказів на спростування цього не надав.

Із довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 436025 від 19.05.2017 року (а.с.60), вбачається, що позивачу з 19.05.2017 року встановлена друга група інвалідності, що настала в результаті травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, ОСОБА_1 звернувся до Херсонського ОВК з відповідною заявою від 25.05.2017 року (а.с. 59) та надав копії необхідних документів, які були надіслані до Міністерства оборони України.

Розглянувши вказані документи Міністерство оборони України своїм рішенням, оформленим Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.05.2017 року №54, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що «…Ураховуючи, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 3 листопада 2006 р. № 328-V, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, він не має права на одержання одноразової грошової допомоги. Крім цього, відповідно до частини четвертою статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності. ОСОБА_1 групу інвалідності змінено понад дворічний термін.» (а.с. 57).

Вказану відмову позивач вважає протиправною, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Статтею 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вказана норма кореспондується з положеннями Конституції України, зокрема ст.3 визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 17 Конституції України передбачено забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до положень Закону України від 25.03.1992 "Про військовий обов`язок і військову службу".

У відповідності до положень ст.41 вказаного Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно статей 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України "Про соціальний і соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 цієї ж статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Зазначена позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 20.03.2018р., у справі №296/9364/16-а та у рішенні Верховного Суду України від 18.11.2014 року по справі № 21-466а14.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі-військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п.6 Порядку №975 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно з ч.8 ст.16-3 Закону особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Частиною 2 п.3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Надаючи офіційне тлумачення положень ст.58 Конституції України Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності з 19.05.2017, незалежно від часу, що минув після звільнення його з військової служби.

При цьому, аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 № 21-446а14 та від 21.04.2015 № 21-135а15. Крім того, в своїй постанові від 10.03.2015 по справі №21-563а14, проаналізувавши положення редакцій ст.16 Закону №2011-ХІІ Верховний Суд України застосував саме те (нове) законодавство, яке було чинним на час встановлення особі вищої групи інвалідності, дійшовши висновку, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Отже, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та відповідно до Порядку № 975, оскільки таке право не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 20.03.2018р., у справі №296/9364/16-а.

Щодо доводів представника відповідача стосовно того, що на осіб, які були громадянами СРСР та здійснювали діяльність з оборони СРСР норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюються, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач проходив військову службу у в/ч пп 51931 та в період з 29.08.1988 р. по 16.02.1989р. брав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік таких держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено у п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого1994 р. № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та затвердженому нею Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього СРСР, проходили в період із квітня 1978 р. по грудень 1989 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, установлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що відповідно до законів і нормативно-правових актів України позивач відноситься до категорії військовослужбовців та учасника бойових дій, який має право на отримання гарантованих державою виплат, пільг та компенсацій.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність свого рішення щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, тому на підставі аналізу норм чинного законодавства та позиції Верховного суду з аналогічних правовідносин, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 19, 161- 163, 167 КАС України, суд-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності як пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю 2 групи, яка настала внаслідок виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - 19.05.2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08 червня 2018 р.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 10.3.4