Справа № 826/7199/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

14 травня 2018 року м. Київ № 826/7199/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Мироник Оксани Вікторівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк», про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до приватного нотаріуса Мироник Оксани Вікторівни (Мироник О.В.), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2012, реєстраційний номер обтяження 8675098, щодо зміни умов обтяження нерухомого майна: двокімнатна квартира загальною площею 67,2 кв. м., житловою площею 39,2 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, номер РПВН: 19867682.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано її з дотриманням правил підсудності.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &lм;…&? ; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, однак лише за винятком тих, для яких встановлений інший порядок судового оскарження.

Як вбачається з позовної заяви, 23.10.2007 позичальником ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2608/1007/88-031 з Акціонерним комерційним банком (АКБ) «ТАС-Комерцбанк» (змінив назву на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», потім на Публічне акціонерне товариство «Омега-банк»). Того ж дня ОСОБА_1 укладено іпотечний договір за яким квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку. Іпотекодержателем виступив АКБ «ТАС-Комерцбанк» і на підставі цього договору в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна виник запис про обтяження на нерухоме майно.

17.07.2012 приватним нотаріусом Мироник О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №8675098, яким проведено реєстрацію іншого речового права - іпотека квартири АДРЕСА_1 за ПАТ «Альфа-банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012. Не погоджуючись з цим рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду.

Отже, дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали, оцінивши їх з урахуванням наведених вище норм права, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини щодо прийняття рішення про реєстрацію змін умов обтяження (іпотеки) є похідними від договірних /приватних/ відносин і для вирішення питання щодо відповідності чи невідповідності рішень приватного нотаріуса, як державного реєстратора, під час здійснення ним реєстрації зміни до такого обтяження (іпотеки) на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, - є встановлення у особи права на права за іпотечним договором, відносно якого і прийняте оскаржуване рішення, а відповідно й внесення запису про зміну умов іпотеки до Державного реєстру іпотек.

Суд вважає, що спір у цій справі хоч і стосується рішення суб'єкта владних повноважень, який відповідно до законодавства наділений повноваженнями реєструвати права та їх обтяження на нерухоме майно, проте випливає із правовідносин іпотеки, і захисту цивільних прав (прав на нерухоме майно).

У свою чергу, правовідносини іпотеки не є правовідносинами, врегульованими адміністративною юрисдикцією, а спір, що виник на підставі них не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З урахуванням наведеного суд вважає, що наведені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи таке рішення, суд враховує правові висновки Великої палати Верховного Суду, зокрема, постанови від 14.03.2018 справа №396/2550/17 (72850788), від 21.03.2018, справа №802/1792/17-а (73054799), від 17.04.2018 справа №815/6956/15.

Велика Палата Верховного Суду в подібних правовідносинах щодо оскарження реєстраційних дій, у тому числі щодо майна, яке є предметом іпотеки, висловила позицію, за якою якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

У даному випадку позивач не погоджується з реєстраційними діями відповідача щодо реєстрації предмета іпотеки за іншою особою, відповідно характер спірних відносин пов'язаний з реалізацією позивачем майнових прав та з урахуванням суб'єктного складу підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 171, 248 КАС України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до приватного нотаріуса Мироник Оксани Вікторівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк», про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз'яснити заявнику, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції районного суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак