Справа № 809/866/18
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"11" червня 2018 р. Справа № 809/866/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Скільський І.І., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Коломийської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Єврейська релігійна громада іудейського ортодоксального віросповідання про визнання незаконним і скасування пункту 9 рішення Коломийської міської ради від 11.01.1995 року №86 «Про надання земельних ділянок підприємствам і організаціям міста», -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Коломийської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Єврейська релігійна громада іудейського ортодоксального віросповідання про визнання незаконним і скасування пункту 9 рішення Коломийської міської ради від 11.01.1995 року №86 «Про надання земельних ділянок підприємствам і організаціям міста» в частині визначення частини міського скверу площею 1,4 га по вул.Чехова територією меморіального кладовища та надання дозволу Коломийській єврейській релігійній громаді іудейського ортодоксального віросповідання на розроблення проекту впорядкування території меморіального кладовища.

22.05.2018 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Коломийської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Єврейська релігійна громада іудейського ортодоксального віросповідання про визнання незаконним і скасування пункту 9 рішення Коломийської міської ради від 11.01.1995 року №86 «Про надання земельних ділянок підприємствам і організаціям міста» в частині визначення частини міського скверу площею 1,4 га по вул.Чехова територією меморіального кладовища та надання дозволу Коломийській єврейській релігійній громаді іудейського ортодоксального віросповідання на розроблення проекту впорядкування території меморіального кладовища, залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом, серед іншого, надання заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 22.05.2018 також роз'яснено позивачу, що в разі не усунення недоліків у вищезазначений строк позовна заява буде повернута.

06.06.2018 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 22.05.2018 подав письмову заяву «про усунення недоліків що зумовили залишення позовної заяви без руху у справі №809/866/18» в якій, серед іншого зазначив, що строк на звернення до адміністративного суду не може вважатися пропущеним так як ОСОБА_1, довідався про існування оскаржуваного рішення з ухвали Коломийського міськрайонного суду від 01.03.2018 по справі про залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи без самостійних вимог. Вказав, що суд не вправі вирішувати питання про пропуск строку звернення до адміністративного суду у разі ствердження позивачем про те, що такий строк не пропущено. Зазначив, що позивач не знав та не міг знати про існування оскаржуваного рішення в інший спосіб, оскільки, ні прямо ні опосередковано не виступав суб'єктом відносин яких стосувалось ухвалене рішення.

Суд, розглянувши заяву позивача від 06.06.2018 та долучені до матеріалів справи документи, зазначає таке.

Згідно статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами 2 та 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, оскаржує п.9 рішення Коломийської міської ради №86 від 11.01.1995 року. При цьому, дану позовну заяву подано позивачем до Івано-Франківського окружного адміністративного суду лише 18.05.2018. У позовній заяві позивач вказав, що про існування оскаржуваного рішення довідався тільки з матеріалів адміністративної справи №346/5491/17, що знаходяться на розгляді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, а відтак, зразу ж заявив вимогу про його скасування. У заяві на усунення недоліків поданої 06.06.2016 зазначив, що довідався про існування оскаржуваного рішення з ухвали Коломийського міськрайонного суду від 01.03.2018 по справі про залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи без самостійних вимог.

Суд не погоджується з такими доводами позивача про те, що саме з матеріалів адміністративної справи №346/5491/17, що знаходяться на розгляді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області йому стало відомо про існування оскаржуваного рішення, з огляду на таке.

Відповідно до долученої позивачем до матеріалів справи позовної заяви поданої до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області встановлено, що 26 лютого 2017 на території Єврейського меморіального кладовища невідомі особи на чолі з депутатом Коломийської міської ради Романюком Г та бувшим міським головою ОСОБА_1 самочинно встановили хрест. Того ж дня гр. ОСОБА_2 подала письмову заяву в Коломийський ВП ГУНП про те, що голови обласного штабу «Правого сектору», центру національного відродження, конгресу Українських націоналістів, Коломийської організації «Народний рух», братства «АУН-УПА», незаконно встановили християнський хрест на території єврейського меморіального кладовища по вул. Чехова. В ході проведення поліцейської перевірки встановлено, що рішенням Коломийської міської ради від 13.12.204 частину міського скверу площею 1.4 га по вул. Чехова визнано територією меморіального кладовища та надано дозвіл Коломийській єврейській релігійній громаді Іудейського ортодоксального віросповідання розробити проект впорядкування території меморіального кладовища, який отримано Коломийською міською радою 04.04.2017.

Відповідно до поданої позивачем ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 346/5491/17 від 01.03.2018, ОСОБА_1 залучено до участі у справі за адміністративним позовом Єврейської релігійної громади іудейського ортодоксального віросповідання до Коломийської міської ради про зобов'язання до вчинення дій, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Вказаною ухвалою судом також витребувано з Матеївецької об'єднаної територіальної громади Коломийського району матеріали адміністративної справи які направлялись Коломийським ВП ГУНП на розгляд адміністративної комісії Матеївецької сільської ради Коломийського району у квітні 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статею 186 КУпАП.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що про оскаржуване рішення Коломийської міської ради від 11.01.1995 року позивачу стало відомо у квітні 2017 на час розгляду матеріалів адміністративної справи які направлялись Коломийським ВП ГУНП на розгляд адміністративної комісії Матеївецької сільської ради Коломийського району, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статею 186 КУпАП, тобто за 10 місяців до прийняття ухвали Коломийського міськрайонного суду від 01.03.2018 про залучення ОСОБА_1 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином суд констатує, що позивачем пропущено шести місячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду в зазначений судом строк не подано.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у справі за №826/13046/16 від 11.04.2018, яка відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду за своєю суттю не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і шляхом встановлення строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Згідно частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123 Кодексу).

Згідно пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Оскільки ОСОБА_1 подав позовну заяву після закінчення строків, встановлених законодавством, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в зазначений судом строк, не подав, позовна заява підлягає поверненню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 118, 122, 123, 169, 241-243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Коломийської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Єврейська релігійна громада іудейського ортодоксального віросповідання про визнання незаконним і скасування пункту 9 рішення Коломийської міської ради від 11.01.1995 року №86 «Про надання земельних ділянок підприємствам і організаціям міста» - повернути позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення ухвали безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені частиною 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Скільський І.І.