Справа № 824/338/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/338/16-а

Головуючий у 1-й інстанції:Левицький В.К.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

05 червня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

представників відповідачів : ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за заявою ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в травні 2016 року звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.06.2017 року адміністративний позов задоволено.

В грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, яка полягає у затримці виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 р., в частині поновлення його на посаді начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України подати до Чернівецького окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 р., в частині поновлення його на посаді начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області, у встановлені судом строки;

- стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України на його користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 р., за період з 25.03.2017 р. по день фактичного поновлення на посаді.

В обґрунтування заяви заявник вказував, що неодноразово звертався до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) та Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - ГУ ДФС у Чернівецькій області) із заявами про виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 р., у адміністративній справі №824/338/16-а, в частині поновлення його на посаді начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області, але в супереч вимогам ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 14, 255 КАС України ГУ ДФС у Чернівецькій області та ДФС України не виконало рішення суду.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного позову заяву позивача задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Державна фіскальна служба України подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Так, апелянт посилається на те, що позивачем не було пред'явлено виконавчий документ до ДВС, а тому відсутні підстави для звернення з даною заявою до суду. Крім того, зазначає, що позивач пропустив десятиденний строк звернення до суду з вказаною заявою, а також те, що встановити судовий контроль за виконанням судового рішення суб'єктом може лише суд під час прийняття постанови у справі.

26 квітня 2018 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

04 червня 2018 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідачі в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали. Просили суд вимоги викладені в ній задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача та відзиву позивача, розглянувши доводи заяви про встановлення судового контролю, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції неоспорені факти про те, що постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.06.2017 року, позов ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 13.05.2016 р. №1939-о про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області. Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області з 14.05.2016 року. Стягнуто з Головного управління ДФС у Чернівецькій області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.05.2016 року по 24.03.2017 року у сумі 38945,70 грн. Постанову в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць допущено до негайного виконання (Т. 2 а.с. 48-61, 121-123).

24.03.2017 року Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по адміністративній справі №824/338/16-а, який отриманий заявником 24.03.2017 року (Т. 2 а.с. 62, 145-146).

24.03.2017 року ОСОБА_4 звернувся з листом до Головного управління ДФС у Чернівецькій області, в якому просив направити на адресу ДФС України копії виконавчого листа та постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 року №824/338/16-а для виконання (Т. 2 а.с. 152).

За результатами розгляду вищевказаної заяви, 06.04.2017 року Головне управління ДФС у Чернівецькій області надало відповідь №150/С/24-13-10-03, якою повідомило заявника, що ДФС України є стороною по адміністративній справі №824/338/16-а, а тому отримання проголошеного рішення здійснюється за правилами ст. 167 КАС України. При цьому зазначено, що виконавчий лист подається до виконання стягувачем особисто за його заявою або заявою його представника (для фізичної особи - адвокат на підставі ордера, договору, в якому зазначаються його права як представника сторони виконавчого провадження) за місцем вчинення виконавчих дій (Т. 2 а.с. 153).

28.03.2017 року заявник звернувся до в.о. голови ДФС України із заявою, в якій просив виконати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 р. в частині поновлення його на посаді начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області. До вказаної заяви заявником було додано оригінал виконавчого листа та копію постанови в справі №824/338/16-а (Т. 2 а.с. 147).

За результатами розгляду вказаної заяви, 28.04.2017 р. ДФС України листом №6050/С/99-99-04-02-01-14 повідомило ОСОБА_4 про те, що постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 р. у адміністративній справі №824/338/16-а про поновлення його на посаді начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області перебуває у процесі виконання (Т. 2 а.с. 148).

Крім того, 30.03.2017 року заявник подав до Чернівецького окружного адміністративного суду заяву про видачу дублікату виконавчого листа, у зв'язку з тим, що оригінал виконавчого листа залишився у ДФС України (Т. 2 а.с. 66).

За результатами розгляду вказаної заяви, ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.04.2017 р. у справі №824/338/16-а в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено, оскільки оригінал виконавчого листа по даній справі знаходиться на виконанні в ДФС України (Т. 2 а.с. 78-79).

31.03.2017 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист Чернівецького окружного адміністративного суду №824/338/16-а від 24.03.2017 року про поновлення його на посаді начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області. При цьому зазначав, що 28.03.2017 року ним подано до ДФС України заяву про виконання судового рішення від 24.03.2017 р., надано оригінал виконавчого листа та копію постанови суду. Однак, станом на 31.03.2017 року ДФС України в добровільному порядку рішення суду не виконала (Т. 2 а.с. 154).

За результатами розгляду заяви про примусове виконання рішення суду, 14.04.2017 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме стягувачем пред'явлено до виконання ксерокопію виконавчого листа (Т. 2 а.с. 156).

07.09.2017 р. заявник звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про прийняття до виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 р. та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.06.2017 р. у справі №824/338/16-а про поновлення його на посаді начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області. Додатково в заяві заявник вказував, що 28.03.2017 р. ним було подано до ДФС України заяву про виконання судового рішення від 24.03.2017 р., надано оригінал виконавчого листа та копію постанови суду, однак станом на вересень 2017 р. ДФС України в добровільному порядку рішення суду в частині його поновлення на посаді начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області не виконала (Т. 2 а.с. 149).

Докази розгляду вказаного звернення відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в матеріалах справи відсутні.

Судом також встановлено, що 12.04.2017 року заявник звернувся до Шевченківського УП ГУНП України у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст. 382 Кримінального Кодексу України (невиконання судового рішення) в.о. голови ДФС України ОСОБА_5 (Т. 2 а.с. 157).

07.09.2017 р. заявник повторно звернувся до Шевченківського УП ГУНП України у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст. 382 Кримінального Кодексу України (невиконання судового рішення) в.о. голови ДФС України ОСОБА_5 (Т. 2 а.с. 163).

Докази розгляду поданих заяв Шевченківським УП ГУНП України у м. Києві, заявник до суду не надав, проте вказував, що відповіді не отримував.

З матеріалів справи видно, що 15.05.2017 р.позивач надіслав зверненням до Прем'єр-міністра України, в якому просив надати доручення Міністерству фінансів України провести службове розслідування щодо невиконання (неналежного виконання) службових обов`язків, перевищення своїх повноважень в.о. голови ДФС України та з огляду на те, що в діях ОСОБА_5 містяться ознаки злочину передбаченого ч. 2 ст. 382 Кримінального Кодексу України, просив спрямувати матеріали звернення до Міністерства внутрішніх справ України (Т. 2 а.с. 158).

16.05.2017 р. заявник електронним листом направив на адресу Секретаріату Кабінету Міністрів України звернення аналогічного змісту щодо не виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 р. (Т. 2 а.с. 159).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що електронне звернення ОСОБА_4 отримано секретаріатом Кабінету Міністрів України, зареєстроване за №СЕ-6886462 від 16.05.2017 р. та надіслане Міністерству фінансів України, Міністерству юстиції України від 17.05.2017 р. №41-С-011587/24 для розгляду та надання відповіді (Т. 2 а.с. 160).

15.06.2017 р. Міністерство юстиції України направило на адресу заявника лист за вх. № 22717/С-14038/11, в якому зазначило, що не уповноважене на вирішення питань порушених у зверненні (Т. 2 а.с. 161).

Міністерство фінансів України за наслідками розгляду звернення, 16.06.2017 р. направило на адресу заявника лист за вх. № 17030-09/23-2241/1945, в якому роз'яснило, що службове розслідування відносно в.о. голови ДФС України, у разі наявності законодавчих підстав, може проводитися дисциплінарною комісією Державної фіскальної служби України (Т. 2 а.с. 163).

Оскільки станом на 14.11.2017 р., в.о. голови ДФС України ОСОБА_5 не виконано рішення суду у справі №824/338/16-а, звернення адресовані до Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України, на думку заявника, не були розглянуті по суті, заявник звернувся до Президента України (Т.2 а.с. 164).

Дане звернення зареєстроване у Приймальні Президента України за № 22/058451-24 від 22.11.2017 р. та надіслане для розгляду до Міністерства юстиції України (Т. 2 а.с. 165).

До суду заявник не надав докази розгляду поданого ним звернення, надісланого в подальшому до Міністерства юстиції України.

Вважаючи бездіяльність ДФС України щодо невиконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 р. в адміністративній справі № 824/338/16-а протиправною, заявник звернувся до суду з вказаною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013 р., зазначив про те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України зазначив, що бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 р. вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом (ч.4 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів).

Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно із ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для всіх осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ст. ст. 14 та 255 КАС України, постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 р. у справі №824/338/16-а, яка набрала законної сили, є обов'язковою до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що належним способом захисту порушених прав позивача може бути лише звернення до виконавчої служби щодо виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2018 року, а не звернення до суду з даною заявою, з огляду на наступне.

Статтею 267 КАС України (в редакції чинній на час звернення із даною заявою) визначено порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

У такій заяві зазначаються: найменування адміністративного суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; номер адміністративної справи; відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформація про день пред'явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження; документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов'язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси то він має право звернутись до суду в порядку ст.267 КАС України (редакції КАС України, яка діяла на час розгляду справи) із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, що в даному випадку було здійснено ОСОБА_4

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем під час апеляційного розгляду не надано належного правового обґрунтування з посиланням на правові норми чинного на час винесення оскаржуваного рішення КАС України, що позивач лише після звернення до органу виконавчої служби повинен звертатись до суду з даною заявою.

Надаючи оцінку доводам апелянта, щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача про зобов'язання ДФС України подати звіт про виконання рішення суду, оскільки на думку апелянта встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може лише суд під час прийняття постанови у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 267 КАС України (в редакції чинній на час звернення із даною заявою) визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Тобто, аналізуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення як під час так і після ухвалення судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що правила наведеної норми направлені на ефективне виконання суб'єктом владних повноважень приписів, викладених у рішенні суду, яке набрало законної сили, поновлення цим рішенням порушених прав та вжиття судом відповідних заходів впливу у разі порушення обов'язку виконати судовий акт.

В абз. 3 пп. 6.3 п. 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 зроблено висновок, що положення ст. 267 КАС України визначають порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, тобто спрямовані на забезпечення виконання рішень суду.

Також, у абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 № 16-рп/2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду". З огляду на це посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України", №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України", №1811/06, від 19.02.2009).

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно матеріалів справи, позивач досить тривалий час намагається відновити своє порушене право на працю, проте відповідачем всупереч вимогам законодавства без будь яких причин рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.03.2018 року суду не виконується. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ДФС України допустила протиправну бездіяльність щодо невиконання вказаної постанови, а тому заява позивача підлягає задоволенню.

Будь яких належних обґрунтувань з боку відповідачів, що у суду відсутнє право виносити заяву про встановлення судового контролю після прийняття остаточного рішення, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду справи, не надано.

Також, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції не вірно застосовано ст. 267 КАС України ( в редакції, яка діяла на час звернення із даною заявою), в частині розрахунку строків звернення до суду із відповідною заявою.

Проте, як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги ДФС України питання щодо залишення заяви ОСОБА_4 без розгляду не ставиться. Враховуючи вищезазначене, оскільки вказані обставини не є предметом апеляційної скарги, тому в цій частині суд апеляційної скарги не надає оцінку вказаним доводам апелянта, та не приймає будь яке рішення.

Підсумовуючи викладене, судова колегія, враховуючи, що доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 червня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7