Справа № 808/2353/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року (о 17 год. 35 хв.)Справа № 808/2353/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Батрак І.В.,

суддів Бойченко Ю.П.,

Конишевої О.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача 1 Литвинець Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_1)

до Пенсійного фонду України (, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд.9)

до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄРПОУ 40386712, місцезнаходження 70608, Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Магістарльна, 245)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (, 69600, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд.12)

про визнання незаконними та скасування наказів, стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Пенсійного фонду України (далі - ПФУ, відповідач 1), до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - Пологівське об'єднане УПФУ в Запорізькій області, відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, в якому просить:

визнати незаконними і скасувати накази:

- Наказ відповідача 1 №578-о від 02.07.2016;

- Наказ відповідача 2 №60-0 від 14.07.2016;

зобов'язати відповідача 1 задовольнити заяву позивача про призначення його по переводу на посаду начальника Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області;

зобов'язати відповідача 1 видати наказ про призначення позивача по переводу на посаду начальника Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області;

зобов'язати відповідача 1 надати позивачу відпустку згідно із поданою позивачем заявою з одночасною виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення згідно із законодавством України;

стягнути з відповідача 2 невиплачену позивачу заробітну плату за період з 03.03.2016 по 14.07.2016 з врахуванням умов оплати праці згідно із Законом України «Про державну службу» №889 - 8 від 10.12.2015;

зобов'язати відповідачів 1, 2 виплатити позивачу допомогу по тимчасовій втраті непрацездатності згідно із листками непрацездатності №321409, №775006.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що 30.03.2016 отримав наказ ГУ ПФУ в Запорізькій області №56-0 від 24.03.2016 «Про попередження ОСОБА_2 про звільнення» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, підставою якого є реорганізація деяких управлінь фонду, припинення УПФУ в Пологівському районі, та звільнення з посади начальника управління. Вказує, що у період з 02.03.2016 (дня поновлення на посаді начальника управління на підставі рішення суду по справі №808/8813/15) до 30.03.2016, як начальник управління не був повідомлений про проведення реорганізації в органах Пологівського і Оріхівського управлінь ПФУ, оскільки не приступав до виконання своїх обов'язків через відсутність наказу ПФУ про поновлення на посаді до 30.03.2016. Пояснює, що 30.03.2016 після ознайомлення з наказом №56-0 ним було написано відповідну заяву на ім'я голови правління ОСОБА_5 щодо призначення по переводу на посаду начальника Пологівського об'єднаного УПФУ, проте станом на 30.07.2016 відповіді на заяви не отримав, що дає підстави стверджувати про відсутність будь-яких причин щодо незадоволення його заяви. Одночасно вважає за необхідне звернути увагу суду, що відповідний наказ є незаконним, оскільки виданий юридичною особою і посадовою особою, яка не наділена повноваженнями вирішувати відповідні питання згідно із Положенням про ГУ ПФУ в Запорізькій області. Крім того, на думку позивача, юридична кваліфікація підстав звільнення мають різну правову силу, а саме: наказ №578-0 - у зв'язку із скороченням штату, наказ №56-0 - у зв'язку із припиненням управління, як наслідок позивача попереджали про звільнення по причині припинення (реорганізації) управління, тоді як наказ про звільнення передбачає скорочення штату. Вважає за необхідне звернути увагу суду, що відповідачем 1 не запропоновано рівноцінну посаду державної служби, а саме начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області по невідомій причині. Зауважує також, що порядок припинення трудових відносин у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) регулюється ч. 3 ст. 36 КЗпП України, у цих випадках дія трудового договору працівника продовжується, а відповідно позивач мав всі правові підстави на заміщення посади начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області, яке є правонаступником УПФУ у Пологівському районі. Крім того, вказує, що в ході реорганізації територіальних управлінь всі працівники реорганізованих управлінь були зараховані по переводу згідно поданих ними заяв, крім начальника УПФУ в Пологівському районі ОСОБА_2 Одночасно в підставах звільнення позивача з відповідною кваліфікацією відсутнє посилання на згоду профспілкового комітету, яка є обов'язковою, відсутнє посилання на відмову від зайняття посади начальника об'єднаного управління, посилання на запропоновану можливість посісти місце начальника об'єднаного управління тощо. Звертає увагу також на не проведення повного розрахунку при звільненні згідно із оскаржуваним наказом, як наслідок не виплачена заробітна плата за період з 03.03.2016 по 14.07.2016, при розрахунку компенсації за невикористану відпустку порушення вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про відпустки», а також не виплату за період з 03.03.2016 допомоги по тимчасовій непрацездатності. Так, 14.04.2016 на ім'я голови правління ПФУ направлено лікарняний лист №321409, який отримано 22.04.2016, а в травні 2016 року - листок непрацездатності №775006, разом із цим, жоден з листків непрацездатності оплачений не був, що грубо порушує законодавство України, права працівника і громадянина.

Ухвалою суду від 26.09.2016 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 13.07.2015 № 808/2156/15.

16 червня 2017 року провадження у справі було поновлене.

Відповідно до приписів ст. 55 КАС України (у редакції до 15.12.2017) здійснено заміну третьої особи - Куйбишевська міжрайонна виконавча дирекція Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності її правонаступником - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.

У судовому засіданні 13 грудня 2017 року судом у якості свідків були допитані ОСОБА_6, ОСОБА_7, які повідомили обставини виклику позивачем поліції 31 березня 2016 року до управління у зв'язку із перешкоджанням останньому зайняти його робоче місце, а також повідомили, що у період з 31.03.2016 по день його звільнення позивач на робоче місце в УПФУ в Пологівському районі Запорізької області більше не з'являвся.

Ухвалою суду від 26.01.2018 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 26 лютого 2018 року.

13 лютого 2018 року через канцелярію суду від представника відповідача 1 надійшов відзив (вх. №4689), у якому зазначає, що в результаті припинення двох юридичних осіб відбулось скорочення посад, у т.ч. були скорочені посади начальників управлінь ПФУ у Пологівському районі та Оріхівському районі і введена нова посада - начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області. Вказує, що відповідно до наказу ПФУ від 28.12.2015 №211 начальникам головних управлінь було делеговано повноваження щодо попередження про наступне вивільнення та пропонування вакантних посад особам, звільнення яких віднесено до повноважень Голови правління. Звертає увагу суду, що начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області було призначено на посаду наказом ПФУ від 18.03.2016 №234-о, отже на день поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника управління УПФУ в Пологівському районі Запорізької області посада начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області вже не була вакантною. Одночасно, позивачу були запропоновані для працевлаштування вакантні посади у новоутвореному управлінні та оскільки ОСОБА_2 на той час був інвалідом ІІІ групи загального захворювання із обмеженнями у працевлаштуванні (протипоказані фізичні та психоемоційні навантаження, може займати посади економіста, діловода, інспектора, спеціаліста) вакантні посади були йому запропоновані з огляду на висновки МСЕК (Повідомлення по підприємству, установі, організації про результати огляду медико-соціальною експертною комісією та Індивідуальна програма реабілітації інваліда, які були направлені на адресу УПФУ в Пологівському районі Запорізької області Пологівською міжрайонною МСЕК, є в матеріалах особової справи ОСОБА_2, копія якої є в матеріалах судової справи). Посилається на приписи Закону України «Про охорону праці» та КЗпП України та вважає, що ігнорування цих документів було б грубим порушенням чинного законодавства. Пояснює, що заяв про переведення на запропоновані вакантні посади від ОСОБА_2 не надходило, заява про призначення на посаду начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області була подана позивачем на ім'я голови правління ПФУ 04.04.2016 - на цей час вказана посада вже не була вакантною, а отже підстави для задоволення заяви були відсутні, про що позивача повідомлено листом від 27.04.2016. Посилається також на приписи ст. 43-1 КЗпП України та зазначає, що звільнення керівників підприємств установ та організацій допускається без погодження профспілковою організацією. Ураховуючи викладене, вважає, що при звільненні ОСОБА_2 порушень чинного законодавства не було допущено.

Відповідач 2 позов не визнав, на адресу суду 14.02.2018 надав відзив на адміністративний позов (вх. №5341) та 29 березня 2018 року - заперечення (№10247), у яких вказує, що виплата за листком непрацездатності №321409 ОСОБА_2 проведена поштовим переказом 31.05.2016 та отримана особисто 02.06.2016. Щодо виплати за листком непрацездатності №775006 зазначає, що страховий випадок за цим листком ОСОБА_2 настав в період з 18.04.2016 по 05.05.2016, тобто після реорганізації УПФУ в Пологівському районі Запорізької області, а тому посилається на приписи абз. 2, 3 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та вважає, що у відповідача 2 відсутні підстави для виплати допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності. Пояснює, що у період з 03.03.2016 по 29.03.2016 заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки ст. 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, проте до теперішнього часу до відповідача 2 не надходили будь-які ухвали Запорізького окружного адміністративного суду щодо виплати заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Зауважує також, що за період з 09.04.2016 по 14.07.2016 заробітна плата позивачу не нараховувалась у зв'язку із тим, що в табелі обліку робочого часу в робочі дні стояла відмітка «н». На виконання п. 3 наказу №60-о від 14.07.2016 в день звільнення 14.07.2016 з ОСОБА_2 було проведено остаточний розрахунок, сума нарахувань склала 7 987,39 грн., а саме сума компенсації за 60 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років та відповідно до п. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу» виплачено вихідну допомогу. Виходячи з вищевикладеного, вважає, що відповідач 2 під час розрахунку при звільненні та виплати листків непрацездатності керувався виключно законодавством України, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

20 лютого 2018 року представником третьої особи надано суду пояснення на позовну заяву (вх. №5704), у яких посилається на приписи ст. 19, 22, 23, 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та зазначає, що ОСОБА_2 був поновлений на посаді наказом ПФУ від 23.03.2016 №250-о, а звільнений з займаної посади - наказом ПФУ від 02.07.2016 №578-о. В матеріалах справи наявний витяг з ЄДР щодо УПФУ в Пологівському районі Запорізької області, із змісту якого вбачається, що 31.03.2016 вказане управління припинено шляхом реорганізації, а його правонаступником є Пологівське об'єднане УПФУ в Запорізькій області. Таким чином, вважає, що матеріальне забезпечення за соціальним страхуванням не виплачене співробітникам УПФУ в Пологівському районі Запорізької області підлягає сплаті їх правонаступником, яким є відповідач 2.

Відповідно до ухвали суду від 26.02.2018 відкладене підготовче провадження на 02 березня 2018 року.

Крім того, Пологівським об'єднаним УПФУ в Запорізькій області 01 березня 2018 року надано суду відповідь на пояснення третьої особи (вх. №6920).

Позивачем надано суду обґрунтування на заперечення відповідачів 1, 2 на позов, у якому звертає увагу суду, що в процесі реорганізації Пологівське і Оріхівське управління не були ліквідовані в юридичному визначенні останнього, а об'єднані в одне управління шляхом злиття. Вважає, що був незаконно звільнений з посади начальника УПФУ в Пологівському районі Запорізької області до реорганізації управління, поновлений на посаді в період реорганізації управління, відповідно мав юридичне право продовжити трудову діяльність на посаді начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області. Штатним розписом передбачена посада начальника управління, а відповідно і скорочення відповідної посади начальника УПФУ в Пологівському районі Запорізької області, на думку позивача, є незаконним. При цьому, перепрофілювання підприємства не відбулося, повноваження юридичної і посадової особи не змінено, істотних змін умов праці не відбулось. Більш того, вказує, що відповідач підтверджує факт призначення на відповідну посаду працівника, який до 18.03.2016 виконував обов'язки незаконно звільненого ОСОБА_2 і кого 02.03.2016 судом було поновлено на посаді начальника управління. Вважає твердження відповідача, що відповідна посада на день поновлення ОСОБА_2 на посаді не була вакантною, є недостовірною інформацією, оскільки на день поновлення ОСОБА_2 на посаді судом, а саме 02.03.2016, відповідна посада начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області була вакантна, тому що рішення про поновлення працівника набирає законної сили не з моменту видання наказу відповідачем про поновлення на посаді, а з моменту проголошення такого рішення судом. Крім того, вказує, що відповідні дії щодо поновлення на посаді, нарахування і виплату працівнику заробітної плати за період з дня винесення відповідного судового рішення і в послідуючі періоди є обов'язком роботодавця, а не його правом. Зауважує, що не був працівником відповідача 2, а тому і повідомляти адміністрацію відповідної юридичної особи у нього не було жодних обов'язав. За період з 01.04.2016 по 13.07.2016 позивач тричі звертався до голови ПФУ щодо ознайомлення з посадовими і функціональними обов'язками після 01.04.2016, що є його обов'язком, проте станом на 13.07.2017 не отримував відповідей на запити. Пояснень щодо його відсутності на робочому місці як того вимагає законодавство з нього не витребовувалось, що є грубим порушенням законодавства ї його прав.

У підготовчому засіданні 02 березня 2018 року оголошена перерва до 23 березня 2018 року.

21 березня 2018 року від відповідача 1 надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №9355), у яких додатково зауважує, що доказами припинення Пологівського і Оріхівського УПФУ є наявні в матеріалах справи витяги з ЄДР. Факт скорочення посад працівників вказаних управлінь підтверджується штатними розписами припинених управлінь станом на 01.01.2016 та штатним розписом Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області, із яких вбачається, що скорочені і посади начальників управлінь та їх заступників.

Ухвалою суду від 23.03.2018 продовжений строк проведення підготовчого провадження у справі, підготовче засідання по справі відкладене та наступне підготовче засідання призначене на 25 квітня 2018 року.

29 березня 2018 року від відповідача 2 надійшли заперечення на обґрунтування ОСОБА_2 на заперечення (вх. №10247).

25 квітня 2018 року судом закрите підготовче провадження у справі та призначене судове засідання у той самий день після закінчення підготовчого, а у подальшому судовий розгляд справи відкладено на 23 травня 2018 року.

У судовому засіданні 23 травня 2018 року оголошена перерва до 24 травня 2018 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та додаткові усні пояснення. Просять адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти позову заперечив, із підстав викладених у відзиві, а також додаткових письмових поясненнях на позовну заяву. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з'явився, проте 23.05.2018 звернувся до суду із заявою (вх. №16004) про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи у судове засідання також не з'явився, 23.05.2018 надав суду заяву (вх. №16005) про розгляд справи за його відсутності.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Наказом ПФУ від 05.03.2015 №124-о «Про звільнення ОСОБА_2.» позивача звільнено з посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього обов'язків відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України.

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся до суду. Так, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.07.2015 у справі №808/2156/15, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015, адміністративний позов ОСОБА_2 до ПФУ, УПФУ в Пологівському районі Запорізької області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволений.

Наказом ПФУ від 10.11.2015 №781-о позивача поновлено на посаді начальника управління з 10 листопада 2015 року.

11.11.2015 в.о. Голови правління ПФУ ОСОБА_8 винесено наказ №783-о «Про звільнення ОСОБА_2.», яким припинено державну службу начальнику УПФУ в Пологівському районі Запорізькій області з підстав, передбачених п. 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу», звільнивши його із займаної посади.

14.12.2015 Головою правління ПФУ ОСОБА_5 винесено наказ №872-0 «Про зміни до наказу від 10.11.2015 №781-о» яким замінено в тексті наказу №781-0 «Про поновлення на посаді ОСОБА_2.» слова та цифри «10 листопада» словами та цифрами «18 березня».

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком 1, зокрема, реорганізувати управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі та управління Пенсійного фонду України в Оріхівському районі та утворити Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України.

28 грудня 2015 року ПФУ прийнято наказ №211 «Про заходи у зв'язку з реорганізацією деяких територіальних органів Фонду».

Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» та на виконання Постанови КМУ від 16.12.2015 №1055 наказом УПФУ в Пологівському районі Запорозької області від 31.12.2015 №141 (в редакції наказу від 25.01.2016 №9) затверджено склад комісії з припинення діяльності управління, а також доручено голові комісії з припинення діяльності управління здійснити певні заходи, пов'язані з реорганізацією установи відповідно до вимог чинного законодавства України.

У подальшому, в.о.начальника УПФУ в Пологівському районі Запорозької області прийнято наказ від 12.01.2016 №7-О про попередження щодо наступного вивільнення працівників управління, з яким було ознайомлено усіх працівників установи.

В зв'язку із прийняттям вказаного наказу 12 січня 2016 року УПФУ в Пологівському районі Запорозької області було подано до Пологівського центру зайнятості звіт за формою №4-ПН про заплановане звільнення після 12 березня 2016 року осіб, зазначених у п. 1 цього наказу.

Крім того, 25 лютого 2016 року затверджені зміни до Штатного розпису на 2016 рік.

Правомірність наказу відповідача 1 від 11.11.2015 №783-о «Про звільнення ОСОБА_2.» була предметом розгляду судової справи №808/8813/15, за результатами розгляду якої Запорізьким окружним адміністративним судом прийнято постанову від 02.03.2017, якою позов задоволений частково. Визнаний незаконним та скасований наказ ПФУ «Про звільнення ОСОБА_2.» №783-о від 11.11.2015, позивач поновлений на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізькій області з 17.11.2015. Вирішено також стягнути з УПФУ в Пологівському районі Запорізької області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14.07.2015 по 02.03.2016 у розмірі 30 427,21 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Наказом ПФУ від 23.03.2016 №250-о ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника УПФУ в Пологівському районі Запорізькій області з 17 листопада 2015 року.

23 березня 2016 року головою комісії з припинення на ім'я голови профспілкового комітету первинної організації працівників УПФУ в Пологівському районі направлені подання щодо погодження звільнення з посад відповідних працівників, які відмовились від запропонованих рівнозначних посад, на які отримано відповіді разом із протоколами засідань профспілкового комітету щодо надання згоди на звільнення працівників.

На виконання наказу ПФУ від 28.12.2015 №211 начальника УПФУ в Пологівському районі Запорізької області ОСОБА_2, якого поновлено на посаді наказом ПФУ від 23.03.2016 №250-о, було попереджено про припинення управління та його наступне звільнення з посади, про що ГУ ПФУ в Запорізькій області видано наказ №56-о від 24.03.2016. Одночасно позивачу було запропоновано працевлаштування в новоутвореному Пологівському об'єднаному УПФУ в Запорізькій області на одній із вакантних посад, відповідно до його стану здоров'я (має ІІІ групу інвалідності з обмеженнями по працевлаштуванню), а саме: головного спеціаліста відділу платежів до пенсійної системи та контрольно-перевірочної роботи; головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, провідного спеціаліста адміністративно-господарського відділу. Вказаний наказ було направлено ОСОБА_2 поштою та отримано ним особисто 30.03.2016, що саме позивачем не заперечується.

31 березня 2016 року о 8 год. 15 хв. позивач з'явився в УПФУ в Пологівському районі Запорізької області та залишив робоче місце о 10 год., про що складено акт.

Із змісту витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 31.03.2016 здійснена державна реєстрація припинення юридичної особи УПФУ в Пологівському районі м. Запоріжжя.

Пологівське об'єднане УПФУ в Запорізькій області (ідентифікаційний код 40386712), яке є правонаступником УПФУ в Пологівському районі Запорізької області, зареєстроване 31.03.2016 як юридичною особою шляхом злиття, місцезнаходження юридичної особи: 70608, Запорізька область, Пологівський район, місто Пологи, вулиця Магістральна, будинок 245, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.06.2017.

01 квітня 2016 року затверджено Штатний розпис Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області на 2016 рік.

На звернення позивача від 21.03.2016, 30.03.2016, 04.04.2016, 14.04.2016 ПФУ повідомлено, що наказом ПФУ від 18.03.2016 №234-о за погодженням з Міністром соціальної політики України на посаду начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області призначено ОСОБА_9, а тому підстав для призначення позивача на зазначену посаду немає.

04 травня 2016 року з Департаменту персоналу та адміністративного забезпечення ПФУ надійшов листок непрацездатності серія АГВ №321409 ОСОБА_2 за період з 30.03.2016 по 08.04.2016, у зв'язку із чим відповідачем 2 як правонаступником УПФУ в Пологівському районі Запорізької області проведений розрахунок та виплата за ним, а саме: нарахування за рахунок ФССТВП склали 474,75 грн., після утримання податків та зборів сума до сплати склала 382,17 грн., нарахування за рахунок відповідача 2 склали 474,75 грн., після утримання податків та зборів сума до сплати склала 382,18 грн. дана виплата проведена 31 травня 2016 року та отримана позивачем 02 червня 2016 року, що позивачем визнано у судовому засіданні.

У період з 01 квітня 2016 по 14 липня 2016 року позивач на робочому місці не з'являвся, протягом дня був відсутній на робочому місці, про що відповідачем 2 щоденно складались відповідні акти. У червні - липні 2016 року відповідачем 2 неодноразово здійснювались запити до відповідних медичних установ, з метою встановлення місця перебування ОСОБА_2

На адресу відповідача 1 01 липня 2016 року надійшло погодження Міністерства соціальної політики України від 30.06.2016 №9386/0/14-16/09 про звільнення позивача з посади начальника УПФУ в Пологівському районі Запорізької області.

02 липня 2016 року Головою правління ПФУ прийнятий наказ №578-о, відповідно до якого вирішено звільнити ОСОБА_10 з посади начальника УПФУ в Пологівському районі Запорізької області у зв'язку із скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

На адресу Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області надійшов 04 липня 2017 року надійшов листок непрацездатності серія АГШ №775006 ОСОБА_2 за період з 18.04.2016 по 05.05.2016, проте вказаний листок непрацездатності не був оплачений відповідачем 2, що саме визнано його представником в ході розгляду справи.

Комісією із соціального страхування розглянуто листок непрацездатності, виданий КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР та встановлено невідповідність даного листка вимогам п. 2.1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, а саме в графі місце роботи: назва підприємства, установи, організації - назва підприємства не відповідає назві основного місця роботи працівника. Листок непрацездатності був повернутий позивачу листом від 13.07.2016 №2083/10 та отриманий останнім 23 липня 2016 року, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

Листом від 08.07.2016 №1998/09 начальник Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області запропонував позивачу з'явитись до приміщення управління для оголошення наказу ПФУ від 02.07.2016 №578-о, який отримано 14.07.2016, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

Наказом начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області від 14.07.2016 №60-О було оголошено наказ ПФУ від 02.07.2016 №578-о, при цьому, вирішено вважати ОСОБА_2 таким, що звільнений з посади начальника УПФУ в Пологівському районі Запорізької області 14 липня 2016 року. Головному спеціалісту бюджетно-фінансового відділу ОСОБА_11 доручено виплатити ОСОБА_2 компенсацію за 60 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років та відповідно до п. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII виплатити вихідну допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати.

14 липня 2016 року о 16 год. 30 хв. у приміщенні Пологівського районного суду Запорізької області за адресою: м. Пологи, вул. Єдності, буд. 28 начальник відділу персоналу та організаційно-інформаційної роботи Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області повідомила позивачу про те, що до відповідача 2 надійшла копія наказу ПФУ від 02.07.2016 №578-о «Про звільнення ОСОБА_2.» та створення наказу від 14.07.2016 №60-О «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 02.07.2016 №578-о». Від отримання копій вказаних наказів позивач відмовився, після чого останньому було надано лист відповідача 2 від 14.07.2016 №2095/10 про запрошення до приміщення управління для отримання трудової книжки, який позивачем отримано, про що на другому примірнику листа розписався та написав прохання про направлення трудової книжки поштою за його домашньою адресою. Про вказані обставини працівниками Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області був складений Акт від 14.07.2016.

15 липня 2016 року на адресу позивача супровідним листом №2123/10 направлено копію наказу ПФУ від 02.07.2016 №578-о «Про звільнення ОСОБА_2.», копію наказу Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області від 14.07.2016 №60-О «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 02.07.2016 №578-о», трудову книжку, які вручені поштою позивачу 23.07.2016, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №889- VIII).

Частиною 1 статті 5 Закону №889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч. 3 ст. 5 Закону №889-VIII).

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України №889-VIII, а в частині, що ним не врегульовані - норми законодавства про працю.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 1 Закону №889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Відповідно до статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону). Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, зокрема, є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі (п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

У разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати (ч. 4 ст. 87 Закону №889-VIII).

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ, яким позивача звільнено з посади, прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України».

На виконання якого шляхом злиття двох управлінь (УПФУ в Пологівському районі, УПФУ в Оріхівському районі) утворено Пологівське об'єднане УПФУ в Запорізької області.

Згідно із ст. 80 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 104 ЦК України - юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Припинення юридичної особи здійснюється за рішенням власника (власників), засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади.

На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку, що відбулось припиненим юридичної особи за рішенням органу державної влади, а не за рішенням власника (засновника) юридичної особи.

Припинення існування юридичної особи відбувається при таких формах реорганізації, як приєднання, поділ, злиття.

Продовження існування юридичної особи в новому статусі відбувається при таких формах реорганізації, як виділення та перетворення.

Відповідно до п. 3 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Злиття - об'єднання двох або більше юридичних осіб в одну нову юридичну особу, при цьому ці юридичні особи припиняють своє існування і передають свої права та обов'язки новоствореній юридичній особі. Злиття має місце тоді, коли дві або більше юридичні особи об'єднуються в одну нову і при цьому припиняють своє існування.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Так, реорганізацією шляхом злиття є припинення діяльності всіх підприємств, які зливаються.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40).

Частиною 4 Постанови № 988 внесено зміну в додаток 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2014 року № 85 «Деякі питання граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» (додається), замінивши у позиції «Пенсійний фонд України» цифри « 31802» і « 30580» відповідно цифрами « 29906» і « 28758».

Тобто, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України відбулося скорочення граничної кількості працівників Пенсійного фонду України на 1896 осіб в цілому, що спричинило скорочення чисельності працівників при об'єднанні управлінь.

Факт скорочення посад працівників вказаних управлінь підтверджується штатними розписами припинених управлінь станом на 01.01.2016 та штатним розписом Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області, із яких вбачається, що скорочені і посади начальників управлінь та їх заступників.

При ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП).

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно із ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком (ч. 2 ст. 42 КЗпП України).

Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України, якою встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Право визначати рівень кваліфікації та продуктивність праці надається роботодавцеві.

Щодо дотримання відповідачем норми чинного законодавства про працю та державну службу, суд зазначає наступне.

При цьому, ГУ ПФУ в Запорізькій області видано наказ №56-о від 24.03.2016, яким було попереджено позивача про припинення управління та його наступне звільнення з посади, тобто не пізніше ніж за 2 місяці до звільнення. Одночасно, позивачу були запропоновані для працевлаштування вакантні посади у новоутвореному управлінні та оскільки ОСОБА_2 на той час був інвалідом ІІІ групи загального захворювання із обмеженнями у працевлаштуванні (протипоказані фізичні та психоемоційні навантаження, може займати посади економіста, діловода, інспектора, спеціаліста) вакантні посади були йому запропоновані з огляду на висновки МСЕК (Повідомлення по підприємству, установі, організації про результати огляду медико-соціальною експертною комісією та Індивідуальна програма реабілітації інваліда, які були направлені на адресу УПФУ в Пологівському районі Запорізької області Пологівською міжрайонною МСЕК, є в матеріалах особової справи ОСОБА_2, копія якої є в матеріалах судової справи).

Судом встановлено, що заяв про переведення на запропоновані вакантні посади або згоди на призначення на інші вакантні посади від ОСОБА_2 до відповідачів не надходило, що саме позивачем не спростовується.

Так, варто зауважити, що посада начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області було призначено на посаду наказом ПФУ від 18.03.2016 №234-о, отже на день поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника управління УПФУ в Пологівському районі Запорізької області посада начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області вже не була вакантною.

Заява про призначення на посаду начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області була подана позивачем на ім'я голови правління ПФУ 04.04.2016 - на цей час вказана посада вже не була вакантною, про що позивача повідомлено листом від 27.04.2016.

Посилання позивача на те, що він мав юридичне право продовжити трудову діяльність на посаді начальника Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області, суд критично оцінює, оскільки дане твердження нічим не обґрунтоване.

За приписами ст. 43-1 КЗпП України звільнення керівників підприємств установ та організацій допускається без погодження профспілковою організацією. Враховуючи вищевикладене, доводи позивача стосовно незаконного звільнення його з посади відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації є безпідставними.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач був звільнений з дотриманням вимог чинного законодавства, що матеріалами справи та доводами позивача не спростовується.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч. 2 ст. 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП України не містить застережень щодо того, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Судом встановлено, що на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 02.03.2016 у справі №808/8813/15 позивача було на посаді наказом ПФУ від 23.03.2016 №250-о, який оголошено наказом УПФУ в Пологівському районі Запорізької області від 31.03.2016 №37-о, у зв'язку із чим заробітна плата за період з 03.03.2016 по 29.03.2016 не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки до відповідних рішень про суду про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки до відповідача не надходило, позивач із відповідними заявами до суду не звертався, доказів протилежного суду не надав.

У період з 30.03.2016 по 08.04.2016 ОСОБА_2 перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АГВ №321409, у зв'язку із чим відповідачем 2 як правонаступником УПФУ в Пологівському районі Запорізької області проведений розрахунок та виплата за ним, а саме: нарахування за рахунок ФССТВП склали 474,75 грн., після утримання податків та зборів сума до сплати склала 382,17 грн., нарахування за рахунок відповідача 2 склали 474,75 грн., після утримання податків та зборів сума до сплати склала 382,18 грн. Дана виплата проведена 31 травня 2016 року та отримана позивачем 02 червня 2016 року, що останнім визнано у судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 09.04.2016 по 13.07.2016 позивач на робочому місці не з'являвся, у зв'язку із чим у табелях обліку робочого часу (містяться в матеріалах справи) в робочі дні зазначалось «н-неробочі дні» та не нараховувалась заробітна плата. Вказані обставини підтверджені показами свідків, допитаних у судовому засіданні, а також наявними в матеріалах справи Актами та не спростовані позивачем.

Так, наказом Пенсійного фонду України від 02.07.2016 року №578-о ОСОБА_2 звільнено з посади начальника УПФУ в Пологівському районі Запорізької області, який оголошено наказом Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області від 14.07.2016 № 60-о, про що складено відповідний акт.

У зв'язку із звільненням ОСОБА_2 виплачена компенсація за невикористані відпустки.

Так, стаж державної служби у ОСОБА_2 на момент звільнення становить 26 років 03 місяці.

Додаткові відпустки за стаж державної служби 25 років (право на відпусті після 14 квітня 2015 року) та 26 років (право на відпустку настало після 14 квітня 22016 року) не використані.

Період з 18.03.2015 по 02.03.2016 року - вимушений прогул згідно із рішенням суду складає 341 календарний день (без урахування святкових та неробочих днів), період з 03.03.2016 по 29.03.2016 - не зараховано тому, що відповідно до п.2 ст.9 Закон «Про відпустки» до такого стажу роботи зараховується лише оплачений вимушений прогул, а підстави для його оплати на теперішній час відсутні, період з 30.03.2016 по 08.04.2016 - лист тимчасової непрацездатності, що складає 10 календарних днів, період з 09.04.2016 по 14.07.2016 рік - не робочі дні. Всього складає 351 календарний день (без урахування святкових та неробочих днів).

Кількість днів відпустки, які припадають на один календарний день (без урахування святкових та неробочих днів за весь рік), в робочому році:

30 к.дн. / (366 к.дн. - 10 к.дн.) = 0,0843,

де 30 - кількість к.дн. відпустки;

366 к.дн. - кількість календарних днів у робочому році;

10 - кількість святкових та неробочих днів згідно зі ст.73 КЗпПУ.

Кількість календарних днів відпустки, яка підлягає компенсації за відпрацьований час:

351к.дн. * 0,0843 = 29,59 к.дн., або приблизно 30 к.дн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 за період з 18.03.2015 до 14.07.2016 компенсації при звільненні підлягають 30 календарних днів щорічної відпустки, 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за вислугу 25 років та 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за вислугу 26 років.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання п.3 наказу Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області № 60-о від 14.07.2016 в день звільнення 14.07.2016 позивачу було проведено остаточний розрахунок, сума нарахувань склала 7 987,39 грн., а саме: сума компенсації за 60 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та додаткової оплачувальної відпустки за вислугу років в сумі 6 583,39 грн., та відповідно до п. 4 ст. 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ «Про державну службу» і вихідну допомогу у розмірі 1 404 грн.

При нарахуванні компенсації за невикористану відпустку за 60 календарних днів ОСОБА_2 використанні такі дані по середньому заробітку: сума заробітку за 12 календарних місяців з липня 2015 по червень 2016 складає 39 062,08 грн.

Кількість календарних днів за цей період складає 366 (не включаються 10 святкових днів на рік), тому кількість календарних днів складає 356 днів. Середньоденний заробіток за цей період склав: 39062,08/356=109,723грн. Сума компенсації складає: 109,723*60днів=6583,39 грн., та допомога при звільнені в розмірі окладу 1404,00 грн., з них утримано податки:

прибутковий податок 18% - 1437,73 грн.,

військовий збір 1.5 % - 119,80 грн., перераховано поштовим переводом 6429,93 грн.

Дана виплата була направлена поштовим переказом 14.07.2016 ОСОБА_2

Виходячи з вищевикладеного, суд погоджується з доводами представника відповідача, що Пологівське об'єднане УПФУ в Запорізькій області під час розрахунку при звільненні та виплаті листка непрацездатності № 321409 керувалось положеннями законодавством України, а тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині не встановлено.

Разом із тим, стосовно позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів 1, 2 виплатити позивачу допомогу по тимчасовій втраті непрацездатності згідно із листком непрацездатності №775006 суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 23.09.1999 право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч.2 ст. 22 цього Закону допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підстави для відмову в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності визначені ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»: 1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину; 2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров'ю з метою ухилення від роботи чи інших обов'язків або симуляції хвороби; 3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи; 4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду; 5) у разі тимчасової непрацездатності у зв'язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або дій, пов'язаних з таким сп'янінням; 6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв'язку з навчанням.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації матеріальне забезпечення за страховими випадками, які настали до їх ліквідації (реорганізації), виплачується застрахованим особам їх правонаступником, а в разі відсутності правонаступника - робочим органом Фонду за місцем здійснення обліку ліквідованого підприємства, установи, організації як страхувальника.

В матеріалах справи наявний витяг з ЄДР щодо УПФУ в Пологівському районі Запорізької області, із змісту якого вбачається, що 31.03.2016 вказане управління припинено шляхом реорганізації, а його правонаступником є Пологівське об'єднане УПФУ в Запорізькій області, таким чином, матеріальне забезпечення за соціальним страхуванням не виплачене співробітникам УПФУ в Пологівському районі Запорізької області підлягає сплаті їх правонаступником, яким є відповідач 2, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 139 КАС України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_2 до Пенсійного фонду України (код ЄРПОУ 00035323, 01601, м. Київ, вул.. Бастіонна, буд.9), Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄРПОУ 40386712, місцезнаходження 70608, Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Магістральна, 245), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (, 69600, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд.12) про визнання незаконними та скасування наказів, стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄРПОУ 40386712, місцезнаходження 70608, Заполрізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Магістарльна, 245) виплатити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_3) допомогу по тимчасовій втраті непрацездатності згідно листку непрацездатності №775006.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 04.06.2018.

Головуючий суддя І.В. Батрак

Суддя Ю.П. Бойченко

Суддя О.В. Конишева