Справа № 812/1141/18
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1141/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку письмового спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства "Лис-Авто-Транс" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) до приватного підприємства "Лис-Авто-Транс" (далі ПП «Лис-Авто-Транс» або відповідач), в якому позивач просить стягнути з відповідача адміністративно-господарську санкцію за 2017 рік у сумі 78065,22 грн та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 17.04.2018 по 17.04.2018 у розмірі 43,63 грн, разом 78108,85 грн.

Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.1-2).

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне.

23 лютого 2018 року позивачем направлено до державної служби зайнятості запит про надання відповідачем інформації про вільні робочі місця (вакансії), на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю, а також про випадки відмови у працевлаштуванні осіб, направлених для працевлаштування та здійснення роботодавцем замовлення на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед застрахованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю.

19 березня 2018 року на адресу позивача надійшла відповідь на запит, з якої вбачається, що відповідач у 2017 році подавав до служби зайнятості інформацію про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, замовлень до центру зайнятості на професійне навчання або перепідготовку осіб з інвалідністю не направляв.

Отже, на думку позивача, відповідачем здійснено не всі можливі заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, адже у разі подання державній службі зайнятості лише інформації про попит на робочу силу (вакансії), на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю (форма 3-ПН) не можна вважати, що роботодавець зробив усе можливе для працевлаштування фахівця з інвалідністю.

Відповідач, на думку позивача, скористався лише найпростішим варіантом з численних передбачених законодавством заходів спрямованих на виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом подання до центру зайнятості звітної форми 3-ПН.

Враховуючи інформацію за звітом 10-ПІ за 2017 рік, що був надісланий відповідачем, на думку позивача, вбачається не виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році відповідачем, у зв'язку з чим останньому нарахована адміністративно-господарська санкція у розмірі 78108,85 грн, яку відповідач, враховуючи норму ч.4 ст.20 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», повинен був сплатити до 15 квітня 2018 року, про що був повідомлений позивачем листом від 26.02.2018 за № 03-10/213.

У зв'язку з тим, що адміністративно-господарські санкції сплачені не були, позивачем здійснено розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати адміністративно-господарської санкції з 17.04.2018 по 17.04.2018 з урахуванням облікової ставки НБУ у розмірі 17 % річних за кожен день прострочення.

Позивач зазначає, що відповідачем було порушено норми законодавства, яке регулює працевлаштування осіб з інвалідністю, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача адміністративно-господарську санкцію за 2017 рік у сумі 78108,85 грн та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 17.04.2018 по 17.04.2018 у розмірі 43,63 грн, разом 78108,85 грн.

Представник позивача до початку слухання справи звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув, розгляд справи просив проводити без його участі. 14.05.2018 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив наступне (а.с.47-50).

Відповідач є юридичною особою, яка використовує найману працю. Середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за 2017 рік склала 92 особи, що підтверджується звітом форми № 10-ПІ за 2017 рік.

Відповідачем у 2017 році були створені 4 робочих місця для осіб з інвалідністю, з яких в період з січня по вересень 2017 року 3 робочих місця були зайняті особами з інвалідністю, а одне місце залишалося вакантним, а з вересня по грудень 2017 року включно зайнятим залишалося лише одне робоче місця, інші 3 залишалися вакантними. Про наявність створених та вакантних місць для осіб з інвалідністю щомісячно повідомлявся Лисичанський міський центр зайнятості шляхом подачі звітів за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», але інваліди ані від центру зайнятості, ані від Фонд соціального захисту інвалідів для працевлаштування до відповідача не направлялися.

З метою самостійного залучення та працевлаштування інвалідів, уповноважений представник відповідача протягом 2017 року неодноразово приймав участь в ярмарку вакансій для осіб з інвалідністю, які проводив Лисичанський міський центр зайнятості, але це не дало результатів, оскільки жоден з шукачів роботи з обмеженими можливостями не зацікавився пропозиціями відповідача.

Відповідач зазначає, що ним вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання, тому на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженим територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції необхідної кількості інвалідів на підприємство для працевлаштування та відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, у зв'язку з їх безпідставністю.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши надані суду докази та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що приватне підприємство «Лис-Авто-Транс», ідентифікаційний код 35389266, є юридичною особою та зареєстроване у якості роботодавця Луганським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів 31.01.2014 за № 44/118/479, що підтверджується довідкою про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 31.01.2014 № 3057 (а.с.21).

Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів ПП «Лис-Авто-Транс» за 2017 рік від 20.02.2018 форми № 10-ПІ, наданого до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 92 особи, з них кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 4 особи (а.с.13).

Позивачем нараховано адміністративно-господарську санкцію за невиконання ПП «Лис-Авто-Транс» нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю за 2017 рік у розмірі 78065,22 грн та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 43,63 грн (а.с.19).

Листом від 26.02.2018 № 03-10/213 позивач попередив відповідача про нарахування адміністративно - господарської санкції у розмірі 78065,22 грн (а.с.17,18).

На запит Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 23.02.2018 № 04-02/204 Лисичанським міським центром зайнятості 15.03.2018 надано інформацію, якою повідомлено, що від ПП «Лис-Авто-Транс» щомісячно протягом 2017 року надходила інформація про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)». Шукачів роботи з групою інвалідності, які б відповідали умовам вакансій роботодавця на обліку в Лисичанському міському центрі зайнятості протягом 2017 року не було. ПП «Лис-Авто-Транс» протягом 2017 року не надавав замовлень на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю за відповідними професіями для вирішення питання працевлаштування (а.с.14-16).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з

інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-ХII (далі - Закон № 875).

За змістом статті 20 Закону №875 Фонду соціального страхування захисту інвалідів надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю.

Згідно частини 1 статті 19 Закону №875 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

За змістом частин 2 та 3 статті 19 Закону №875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю; самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частинами 9 та 10 статті 19 Закону №875 передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, а у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Отже, виходячи з наведених вимог закону, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов'язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в постановах від 20 червня 2011 року по справі №21-60а11, від 26 червня 2012 року по справі №21-105а12, від 02 квітня 2013 року по справі №21-95а13, від 16 квітня 2013 року по справі №21-81а13.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону №875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи зі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина 2 статті 20 Закону №875).

Як вбачається зі звіту форми 10-ПІ від 20.02.2018, який отримано відповідачем 22.02.2018, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві у 2017 році складала 92 особи, що також підтверджується штатним розкладом ПП «Лис-авто-транс» на 2017 рік (а.с.13,51,52,53).

Таким чином, у підприємства виник обов'язок щодо створення нормативу робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю у кількості 4 робочих місця.

Відповідно до п.5 Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії), затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 31.05.2013 №316 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за №988/23520, 5 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідачем на виконання Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70, щодо надання до центру зайнятості інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, у відповідності із Порядком подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за №988/23520, своєчасно було подано до Лисичанського міського центру зайнятості звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за 2017 рік починаючи з січня 2017 року щомісяця.

Зокрема, 27.01.2017, 24.02.2017, 29.03.2017, 25.04.2017, 26.05.2017, 23.06.2017, 27.07.2017 та 28.08.2017 відповідачем направлено звітність за формою № 3-ПН, де зазначено 1 вакансію для особи з інвалідністю, оскільки з січня по вересень 2017 року на підприємстві відповідача працювало три особи з інвалідністю, та у подальшому з 2-ма особами з інвалідністю трудовий договір було припинено (а.с.33-40, 82-89).

У зв'язку із цим, 27.09.2017, 26.10.2017, 27.11.2017 та 26.12.2017 відповідачем направлено до центру зайнятості звіт за формою № 3-ПН де вже зазначено 3 вакансії для осіб з інвалідністю (а.с.41-44).

Вказані обставини підтверджуються також листом Лисичанського міського центру зайнятості від 05.05.2018 №8/05-742 (а.с.32-44).

Таким чином, відповідачем було створено робочі місця для осіб з інвалідністю та надавалась інформація до місцевого центру зайнятості у відповідності до норм чинного законодавства.

Тому суд вважає, що відповідачем дотримано законодавчо встановлений обов'язок щодо створення ним 4 робочих місць у 2017 році.

Крім того, ПП «Лис-Авто-Транс» приймало участь протягом 2017 року у заходах, які проводив центр зайнятості для осіб з інвалідністю, а саме: 28.04.2017 день інформування до міжнародного дня боротьби за права інвалідів за участю соціальних партнерів Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради та Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, роботодавців міста, та осіб з інвалідністю; 01.12.2017 з нагоди міжнародного дня людей з інвалідністю ЛМЦЗ проводив «День інформування» для інформування громадян щодо послуг, які надає служба зайнятості особам з обмеженими фізичними можливостями. В рамках дня інформування також відбувся ярмарок вакансій для осіб з інвалідністю. Факту працевлаштування осіб з інвалідністю після участі у заходах ПП «Лис-Авто-Транс» не було (а.с.32).

Доказів того, що ПП «Лис-Авто-Транс» відмовило у працевлаштуванні хоча б одній особі з обмеженими можливостями (особі з інвалідністю), яка до нього звернулася, або що центром зайнятості направлялися відповідні особи, але не були працевлаштовані з його вини, суду надано не було.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що на виконання вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" відповідачем у 2017 році було створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 218 ГК України підставою настання господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкта господарювання вини у вчиненні такого порушення та, якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов'язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування, при цьому відповідальність за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, наступає у разі, якщо відповідач не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постановах від 02.04.2013 у справі № 21-95а13 та від 26.06.2012 у справі № 21-105а12.

Оскільки звітність ПП «Лис-Авто-Транс» у 2017 році за формою 3-ПН надавалася до центру зайнятості, відповідач у 2017 році приймав участь у заходах, проведених центром зайнятості для осіб з інвалідністю, відсутні докази того, що відповідач відмовив у працевлаштуванні хоча б одній особі з обмеженими можливостями (особі з інвалідністю), яка до нього звернулася, або що центром зайнятості направлялися відповідні особи, але не були працевлаштовані з його вини, суд приходить до висновку, що дії відповідача у своїй сукупності свідчать про відсутність вчинення ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, суд вважає, що ПП «Лис-Авто-Транс» вжило усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у необхідній кількості, та, відповідно, безпосереднього працевлаштування осіб з інвалідністю на вказані робочі місця, а тому воно не може бути притягнуте до відповідальності.

Позивач не надав суду доказів на спростування зазначених обставин.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Оскільки позивачем не доведено правомірність застосованих штрафних санкцій та, відповідно, правомірність нарахування пені через не доведення наявності об'єкту для її обчислення, зазначене свідчить також про передчасність та безпідставність заявлення пені до стягнення.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, зважаючи на те, що доводи позивача стосовно наявності у відповідача обов'язку сплачувати адміністративно - господарські санкції та пеню у визначеному розмірі не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 139 КАС України правові підстави для повернення судового збору позивачу чи його стягнення з відповідача на користь позивача відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-9, 19, 20, 32, 72-77, 90, 139, 205, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства "Лис-Авто-Транс" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян