Справа № 463/6302/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 червня 2018 рокуззЛьвів№ 876/1197/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Чигер І.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Львівського апеляційного адміністративного суду Святецького В.В., Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В. у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2017 року у справі № 463/6302/17 про передачу адміністративної справи (суддя Стрепко Н.Л., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, виконавчого комітету Винниківської міської ради, відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання недійсним розпорядження, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Львівського апеляційного адміністративного суду перебуває справа № 463/6302/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2017 року в справі № 463/6302/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, виконавчого комітету Винниківської міської ради, відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання недійсним розпорядження, зобов'язання вчинити дії.

05.06.2018 року позивачем подано до суду заяву про відвід суддів Святецького В.В., Гудима Л.Я. та Ільчишин Н.В. з мотивів наявності сумнівів у неупередженості та об'єктивності суддів.

Свою заяву ОСОБА_1 також обґрунтувала тим, що відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Статтями 126, 129 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно з принципом, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Також у справі Гаусшильдта проти Данії (CASE OF HAUSCHILDT v. DENMARK) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з об'єктивним критерієм, необхідно встановити, чи існують, якщо зовсім не брати до уваги особисту поведінку судді, легко з'ясовувані факти, що можуть ставити під сумнів його безсторонність. З цієї причини навіть виступи можуть мати певне значення. Найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Отже, будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань у його неупередженості, повинен заявити відвід.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23) визначено, що об'єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов'язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи також у тому випадку, коли у сторони могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

В п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд) закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року в справі Білуха проти України, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозр)' в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі Le Comte, Van Leuven і De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Дослідивши доводи поданої заяви, колегія суддів приходить до висновку, що таку слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Згідно долучених до заяви про відвід документів, ОСОБА_1 подала скаргу до Вищої ради правосуддя на дії судді Святецького В.В. Крім того, заявник зазначила, що апеляційним судом вже розглядалася заява ОСОБА_1 про відвід суддів Ільчишин Н.В. та Гудима Л.Я., які підлягали задоволенню. Зазначене може свідчити про упереджене ставлення суддів Святецького В.В., Гудима Л.Я. та Ільчишин Н.В. до розгляду справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що з огляду на вимоги п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України, заявлений відвід суддів Святецького В.В., Гудима Л.Я. та Ільчишин Н.В. підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 41 КАС України, у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 310, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Львівського апеляційного адміністративного суду Святецького Віктора Валентиновича, Гудима Любомира Ярославовича, Ільчишин Надії Василівни задовольнити.

Адміністративну справу № 463/6302/17 передати для повторного автоматичного розподілу в порядку статті 31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Н.В. Ільчишин