Справа № 817/1086/18
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2018 року м. Рівне №817/1086/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1І.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову від укладення договору про одноразову сплату у системі загальнообовязкового державного соціального страхування №1096/ФОП/17-00-50-02 від 06.04.2018; зобовязання укласти договір про одноразову сплату у системі загальнообовязкового державного соціального страхування.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що він відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 23.10.2014 перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи та фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказав, що 09.11.2017 він звернувся до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак в подальшому отримав рішення про відмову в призначенні пенсії, в тому числі з підстав недостатнього стажу. У зв'язку з наведеним, відповідно до ст.10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яким встановлено право на добровільну сплату єдиного внеску, 03.03.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір № 0005 про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно з умовами договору він зобов'язувався одноразово сплатити єдиний внесок протягом 10 календарних днів з моменту підписання на суму коштів в розмірі 50781,72 грн. Враховуючи велику для його сім'ї суму єдиного внеску, та те, що на даний час він не має жодних доходів, з поважних причин позивач не зміг виконати взяті на себе зобов'язання у строки, встановлені договором. На повторну заяву позивача щодо надання йому права на укладення договору про одноразову сплату в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідачем прийнято рішення про відмову №1096/ФОП/17-00-50-02 від 06.04.2018 з підстав порушення умов договору та відсутності підстав для повторного укладення договору.

Означену відмову відповідача позивач вважає протиправною, такою, що порушує його конституційне право на соціальний захист, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 20.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов (а.с.23-24), в якому позов заперечив за безпідставністю вимог. Відповідач зазначив, що порядок укладення договору про одноразову сплату в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування врегульовано статтею 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та розділом V Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, відповідно до яких ГУ ДФС у Рівненській області та позивачем укладено договір №0005 від 03.03.3018 терміном дії до 13.03.2018 за період з 01.06.2015 по 31.12.2017 на суму 50781,72 грн. У зв'язку з невиконанням позивачем зобов'язання щодо оплати коштів, відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 10 Закону № 2463 та пункту 7.2 розділу 7 Договору "Порядок розірвання Договору" в односторонньому порядку 13.03.2018 відповідачем розірвано зі страхувальником договір за невиконання пункту 3.4 пункту 3 цього договору.

Відповідач зазначив, що відповідно до частини 7 статті 10 Закону № 2464 орган доходів і зборів відмовляє в укладенні договору про добровільну участь у разі якщо особа раніше уклала договір про добровільну участь, дія якого не припинена або за яким не виконано передбачені договором умови.

Крім цього, законом не передбачено пільг та виключень в частині виконання обов'язків відповідно до укладених договорів платниками єдиного внеску, які є внутрішньо переміщеними особами в розумінні Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Відповідач вказав також про те, що при укладенні адміністративного договору суб'єкт владних повноважень не наділений правами свободи договору та вибору контрагента, а наділений правом укладати адміністративний договір на умовах, визначених законом. Вважає, що позивачем не надано доказів порушення його прав та інтересів та неправомірності дій відповідача, а тому просить в позові відмовити повністю.

В судове засідання представники сторін не прибули без повідомлення причин, будучи належно повідомленими про дату, час та місце судового розгляду. В контексті положень ч.5 ст.205 КАС України суд вважає, що неявка позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. Представник відповідача подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 29.05.2018 відповідно до ч.9 ст.205 КАС України суд вирішив здійснити розгляд справи в письмовому провадженні.

З'ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті спору, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх зібраними у справі доказами, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з урахуванням такого.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як внутрішньо переміщена особа, зареєстроване місце проживання якого вул. Макарова,9 м. Красний Луч, Луганської області, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Рішенням Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 15.12.2017 № 18/06-30 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за заявою від 09.11.2017. Відмова мотивована, зокрема, тим, що уточнююча довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 06.02.2014 № 831, видана ВП "Шахта "Новопавлівська" ДП "Донбасантрацит", не може бути прийнята до уваги. Згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 18 років 9 місяців 5 днів. Тому немає підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком № 1 відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" через відсутність у заявника необхідного пільгового та страхового стажу роботи, визначеного п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.17).

Суд встановив, що 05.02.2018 позивач звернувся з заявою до ДПІ у м. Рівному відповідно до ст.10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" про укладення з ним договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного (соціального) страхування (а.с.27).

03.03.2018 між ГУ ДФС у Рівненській області (Сторона 1) та ОСОБА_1 (Сторона 2) укладено Договір № 0005 про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - Договір № 0005), яким визначили порядок добровільної участі особи, яка уклала договір про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Зокрема, відповідно до підпункту 3.1 Договору № 0005 Сторона 2 сплачує одноразово єдиний внесок в сумі не менше мінімального розміру страхового внеску за кожен місяць, що визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати та розміру внеску, але не більше за суму єдиного внеску, обчисленого виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленого на дату укладення Договору. В підпунктах 3.2, 3.3 цього Договору сторони погодили, що Сторона 2 сплачує єдиний внесок за попередній період з 01.05.2015 по 31.12.2017, який становить 50781,72 грн., на відповідний рахунок, відкритий в органі Державної казначейської служби України. Відповідно до підпункту 3.4 цього Договору одноразова сплата єдиного внеску здійснюється однією сумою протягом 10 календарних днів з моменту підписання Договору. В пункті 6 Договору сторони погодили, що Договір набирає чинності з дня його підписання і діє 10 календарних днів. Окрім цього, відповідно до пункту 7.2 Договору №0005 цей договір може бути достроково розірваний Стороною 1 у разі, зокрема, невиконання підпункту 3.4 пункту 3 цього Договору Стороною 2 (а.с.33-34).

Факт несплати позивачем одноразової суми єдиного внеску у строк, встановлений підпунктом 3.4 Договору №0005, позивачем не заперечується, разом з тим позивач порушення встановленого цим договором строку пояснює у позові наявністю поважних причин.

Суд встановив, що 16.03.2018 ОСОБА_1 звернувся з заявою на ім'я начальника ГУ ДФС у Рівненській області, в якій повідомив про неможливість з поважних причин виконати обов'язки по оплаті за Договором №0005 та просив надати можливість укласти новий договір (а.с.35).

ГУ ДФС у Рівненській області листом від 06.04.2018 № 1096/ФОП/17-00-50-02 повідомило ОСОБА_2 про те, що відповідно до пункту 2 частини 8 статті 10 Закону України № 2464 та пункту 7.2 Договору "Порядок розірвання договору" Головним управлінням ДФС у Рівненській області в односторонньому порядку 13.03.2018 розірвано зі страхувальником Договір за невиконання підпункту 3.4 пункту 3 цього Договору. Орган доходів і зборів відмовляє в подальшому особам, які не виконали умови Договору та виявили бажання знову брати участь у добровільному страхуванні, в укладенні Договору. Враховуючи наведене, ГУ ДФС у Рівненській області немає законних підстав для повторного укладання Договору (а.с.36-37).

Оцінюючи правомірність відмови ГУ ДФС у Рівненській області в повторному укладенні з позивачем договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, суд враховує таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" N 2464-VI від 08.07.2010 зі змінами та доповненнями (далі Закон N 2464-VI).

Частиною першою статті 10 Закону N 2464-VI встановлено, що платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є:

члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню;

особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону N 2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування (частина третя статті 10 Закону N 2464-VI).

У договорі про добровільну участь зазначаються:

назва документа;

відомості про особу, які вносяться до системи персоніфікованого обліку (частина третя статті 20 цього Закону);

строк дії договору;

порядок сплати єдиного внеску та рахунки, на які він має сплачуватися;

умови набуття застрахованою особою права на виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням відповідно до закону;

умови розірвання договору;

права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

інші умови за згодою сторін або передбачені типовим договором про добровільну участь, що не суперечать законодавству про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Договір про добровільну участь набирає чинності з дня його підписання (частина четверта статті 10 Закону N 2464-VI).

Частиною п'ятою статті 10 Закону N 2464-VI встановлено, що Договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообовязковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року). Сума сплаченого єдиного внеску за кожен місяць такого періоду не може бути меншою за мінімальний страховий внесок на дату укладення договору, помножений на коефіцієнт 2.

В усіх випадках ця сума не може бути більшою за суму єдиного внеску, обчисленого виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої на дату укладення договору.

Одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, передбачена цією частиною, може бути здійснена за окремим договором, укладеним у порядку, передбаченому частинами першою, третьою та четвертою цієї статті.

Згідно з частиною шостою статті 10 Закону N 2464-VI єдиний внесок для осіб, які мають право на добровільну сплату внеску, встановлюється у розмірі, визначеному статтею 8 цього Закону (крім випадків одноразової сплати, передбачених частиною пятою цієї статті).

Відповідно до частини сьомої статті 10 Закону N 2464-VI орган доходів і зборів відмовляє в укладенні договору про добровільну участь у разі, якщо особа:

підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

не відповідає іншим вимогам, визначеним частиною першою цієї статті;

подала неповні або недостовірні відомості;

раніше уклала договір про добровільну участь, дія якого не припинена або за яким не виконано передбачені договором умови;

бажає укласти договір на строк менше одного року.

В інших випадках відмова в укладенні договору про добровільну участь не допускається.

Як встановлено судом, відповідач, відмовивши позивачу в укладенні договору про добровільну участь, врахував приписи частини сьомої статті 10 Закону N 2464-VI, а саме, що особа раніше уклала договір про добровільну участь, дія якого не припинена або за яким не виконано передбачені договором умови.

При цьому, як стверджено зібраними у справі доказами, дія Договору №0005 від 03.03.2018 була в односторонньому порядку розірвана відповідачем 13.03.2018.

Суд враховує, що відповідно до частини восьмої статті 10 Закону N 2464-VI договір про добровільну участь може бути достроково розірваний:

1) застрахованою особою:

за її бажанням, якщо договір діяв не менше одного року;

у разі систематичного порушення умов договору територіальним органом доходів і зборів;

2) органом доходів і зборів у разі:

набуття застрахованою особою відповідно до цього Закону зобов'язань щодо участі в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування;

виникнення обставин, що не відповідають визначеним цим Законом вимогам до осіб, які мають право брати добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування;

систематичного порушення застрахованою особою умов договору;

смерті застрахованої особи;

3) за згодою сторін, якщо договір діяв не менше одного року.

В інших випадках дострокове розірвання договору про добровільну участь не допускається.

Таким чином, зазначений перелік підстав, за наявності яких можливе дострокове розірвання договору про добровільну участь, є вичерпним.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про відсутність визначених законом підстав для дострокового розірвання Договору №0005 від 03.03.2018. Зокрема, доводи відповідача грунтуються на нездійсненні позивачем оплати за таким договором упродовж 10 днів. Разом з тим, суд зауважує, що невиконання зобов'язань за договором до закінчення терміну його дії не дає підстав для висновку про порушення його умов, а також щодо систематичності порушення.

Слід зазначити, що відповідно до статті 1 Європейської конвенції про обчислення строків (ETS N 76), Базель, 16 травня 1972 року, ця Конвенція застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, включаючи процедуру стосовно таких справ, якщо такі строки встановлені: a) законом або судовим чи адміністративним органом; b) органом арбітражу, якщо такий орган не встановив порядку обчислення строків; або c) сторонами, якщо порядок обчислення строків не був безпосередньо чи опосередковано узгоджений між сторонами і не визначається існуючою практикою відносин між сторонами.

Статтями 2 та 3 Конвенції встановлено, що для цілей цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.

Строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках, починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

Відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно зі статтею 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Як встановлено судом, позивач та відповідач в Договорі №0005 від 03.03.2018 передбачили термін його дії 10 календарних днів з дня його підписання.

Таким чином, відповідно до наведених вище норм міжнародного та національного законодавства щодо врегулювання строків в адміністративних та цивільних справах, суд вважає, що перебіг встановленого договором 10-денного строку починається з наступного дня після його підписання, тобто з 04.03.2018, та закінчується 13.03.2018.

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач за відсутності встановлених законом підстав в односторонньому порядку розірвав 13.03.2018 Договір №0005 від 03.03.2018 в останній день його дії.

Несплата позивачем визначеної договором суми до закінчення терміну дії такого договору, за умови його дострокового безпідставного розірвання суб'єктом владних повноважень в порушення приписів закону, не дає підстав для висновку про систематичне порушення позивачем зобов'язань за таким договором.

За встановлених обставин, відмова відповідача укласти новий договір добровільної участі з покликанням на частину сьому статті 10 Закону N 2464-VI (якщо особа раніше уклала договір про добровільну участь, дія якого не припинена або за яким не виконано передбачені договором умови) не може бути визнана обгрунтованою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про невідповідність поведінки відповідача у спірних правовідносинах критеріям правомірності, зокрема, суд вважає, що при відмові від укладення договору добровільної участі з позивачем відповідач діяв необгрунтовано, без урахування всіх обставин справи, а передумовою такої відмови слугувало передчасне безпідставне розірвання відповідачем попередньо укладеного договору.

Стаття 12 Європейської соціальної Хартії від 03.05.1996 (ратифікована Україною 14.09.2006) визначає, що з метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення Сторони зобов'язуються, зокрема: вживати заходів шляхом укладання відповідних двосторонніх і багатосторонніх угод або в інший спосіб і відповідно до умов, визначених у таких угодах, для забезпечення:

a) рівності між їхніми власними громадянами та громадянами інших Сторін у тому, що стосується прав на соціальне забезпечення, включаючи збереження пільг, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, незалежно від пересування захищених осіб по територіях держав Сторін;

b) надання, збереження та поновлення прав на соціальне забезпечення такими засобами, як сумарний залік періодів страхування або роботи, що були здійснені за законодавством кожної зі Сторін.

Європейський суд з прав людини ще в 1974 році у справі "Міллер проти Австрії" (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні Суду було зазначено, що у зв'язку із сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду, а як наслідок і на підвищення розміру пенсійної виплати внаслідок її перерахунку.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд наголошує, що від можливості укладення договору добровільної участі в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування безпосередньо залежить право позивача на отримання пенсії в порядку, встановленому законом.

Відтак, суд вважає, що відповідач при відмові від укладення договору добровільної участі діяв непропорційно, чим порушив необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

За встановлених обставин, за результатами розгляду даної справи суд дійшов висновку, що внаслідок відмови від укладення договору добровільної участі в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідачем порушено конституційне право позивача на соціальний захист, яке підлягає до судового захисту. Таким чином, позовна вимога про визнання протиправною відмови відповідача від укладення договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування підлягає задоволенню.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд враховує, що відповідно до абз. 2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що відповідно до частини сьомої статті 10 Закону N 2464-VI встановлено ряд інших підстав (окрім раніше укладеного договору про добровільну участь, дія якого не припинена або за яким не виконано передбачені договором умови), за наявності яких орган доходів і зборів відмовляє в укладенні договору про добровільну участь. При цьому, за приписами частини другої цієї статті Закону, орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості. Невідповідність заявника вимогам, встановленим цим Законом, неповнота або недостовірність поданих ним відомостей визначені законом як підстава відмови в укладенні договору. Таким чином, відповідач при прийнятті рішення щодо укладення договору про добровільну участь наділений певними повноваженнями діяти на власний розсуд, а відтак зобов'язання в спірній ситуації прийняти конкретно визначене рішення буде втручанням у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень. З огляду на наведене, в позові в частині вимоги про зобов'язання відповідача укласти договір про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування слід відмовити.

Суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача вирішити питання про укладення договору добровільної участі на підставі заяви позивача від 16.03.2018 про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, з урахуванням висновку суду про неправомірність відмови в укладенні такого договору з підстав, наведених в листі від 06.04.2018 № 1096/ФОП/17-00-50-02.

За наведеного, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору суд присуджує на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (33027 АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) до Головного управління ДФС у Рівненській області (33023 м. Рівне, вул. Відінська,12, ) задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у Рівненській області від укладення з ОСОБА_1 договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, викладену в листі від 06.04.2018 № 1096/ФОП/17-00-50-02.

Зобов'язати Головне управління ДФС у Рівненській області вирішити питання про укладення договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування на підставі заяви позивача від 16.03.2018, з урахуванням висновку суду про неправомірність відмови від укладення такого договору з підстав, наведених в листі від 06.04.2018 № 1096/ФОП/17-00-50-02.

В задоволенні позовної вимоги про зобов'язання укласти договір про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 червня 2018 року.

Суддя Дорошенко Н.О.