Справа № 826/2046/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 червня 2018 року № 826/2046/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Трейдінг Україна»
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфред С. Топфер Інтернешенал (Україна)» (правонаступник - ТОВ «АДМ Трейдінг Україна», надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва до суду з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (правонаступник - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 20 січня 2014 року № ; визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 20 січня 2014 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.04.2014 року у справі № 826/2046/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 20.01.2014 року № , № .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2016 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2014 скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2016 р. справу за №826/2046/14 прийнято до свого провадження суддею Федорчуком А.Б. та призначено судове засідання 06.02.2017 р.

На адресу суду 31 січня 2017 року від представника Позивача (ТОВ «АДМ Трейдінг») надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій Позивач просив зменшити розмір позовних вимог на суму 942,73 грн. в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 20.01.2014 року № та викласти позовну заяву в наступній редакції: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління Міндоходів-Центральний офіс з обслуговування ВПП від 20.01.2014 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 125 032,27 грн., іншу частину позову Позивач просить залишити без змін.

В судовому засіданні 06.02.2017 р. судом прийнято заяву про зменшення позовних вимог подану Позивачем.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що ним були виконані усі законодавчі умови для формування податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами фінансово-господарських взаємовідносин контрагентами, що підтверджується складеними за результатами їх діяльності первинними документами.

Крім того, Позивач зазначає, що контрагентом ТОВ «Еколінія» не зареєстровано податкову накладну на суму ПДВ в розмірі 942,73 грн., а отже в даній частині зменшено розмір позовних вимог на суму 942 грн. 73 коп. в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 20 січня 2014 року № .

Окрім цього, Позивач також зазначає, що висновки викладені в Акті перевірки лише на акті про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів, втім під час перевірки не встановлено жодного фактичного порушення Позивачем вимог норм законодавства, які б позбавляли Позивача права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та відповідно на бюджетне відшкодування.

Враховуючи зазначене, Позивач вважає, що винесені Відповідачем податкові повідомлення-рішення від 20 січня 2014 року № , № , в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 125 032,27 грн. є протиправними, а отже - підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених як в позовній заяві, так і в додаткових поясненнях від 31.01.2017 року.

Представник Відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав викладених в додаткових поясненнях.

В судовому засіданні 06.02.2017 р. Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини четвертої статті 122 КАС України (в редакції станом на лютий 2017 р.).

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Співробітниками Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Альфред С. Топфер Інтернешенал (Україна)» від'ємного значення різниці між сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2013 р.

За результатом перевірки Відповідачем складено Акт перевірки від 20.12.2013 року № 1487/40-50/37-20/20027449 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено наступні порушення: п. 185.1 ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду за серпень 2013 року на суму податку на додану вартість 507459,00 грн., за вересень 2013 року на суму податку на додану вартість 125975,00 грн.; п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість за вересень 2013 року на суму податку на додану вартість 4478355,00 грн., яке підлягає зменшенню.

На підставі акта перевірки Відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.01.2014 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 4478355,00 грн. та застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2239177,50 грн.; № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 125975,00 грн.

Скеровуючи справу на новий розгляд в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2016 року зазначено про необхідність дослідження первинних документів по постачальнику ФГ "Оксана" у розмірі 125031,83 грн. у зв'язку із непідтвердженням факту здійснення господарських операцій із вказаним контрагентом, а також безпідставне включення до складу податкового кредиту за вересень 2013 року незареєстрованої в ЄРПН податкової накладної від 31.08.2013 року № 46, виписаної ТОВ "Еколінія", в результаті чого завищено податковий кредит на суму податку на додану вартість в розмірі 942,73 грн.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Суд звертає увагу, що в частині безпідставне включення до складу податкового кредиту за вересень 2013 року незареєстрованої в ЄРПН податкової накладної від 31.08.2013 року № 46, виписаної ТОВ "Еколінія", в результаті чого завищено податковий кредит на суму податку на додану вартість в розмірі 942,73 грн. не підлягає розгляду оскільки Позивач відмовився в даній частині від позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що між Позивачем (Покупець), з однієї сторони та ФГ "Оксана" (Постачальник), з іншої сторони укладено Договори поставки: №505/1-088340 від 17 серпня 2013 р. (надалі - Договір №505/1-088340); №505/1-088395 від 18 серпня 2013 року (надалі - Договір №505/1-088395); №505/1-089813 від 23 вересня 2013 року (надалі - Договір №505/1-089813); №505/1-089788 від 21 вересня 2013 року (надалі - Договір №505/1-089788); №505/1-089182 від 04 вересня 2013 року (надалі - Договір №505/1-089182); №505/1-089137 від 03 вересня 2013 року (надалі - Договір - №505/1-089137); №505/1-089083 від 02 вересня 2013 року (надалі - Договір - №505/1-089083); №505/1-089023 від 30 серпня 2013 року (надалі - Договір №505/1-089023); №505/1-088976 від 29 серпня 2013 року (надалі - Договір №505/1-088976); №505/1-088911 від 28 серпня 2013 року (надалі - Договір №505/1-088911); №505/1-088883 від 27 серпня 2013 року (надалі - Договір №505/1-088883); №505/1-088817 від 26 серпня 2013 року (надалі - Договір №505/1-088817); №№505/1-088432 від 19 серпня 2013 року (надалі - Договір №505/1-088432);

Судом досліджено вищезазначені Договори та встановлено, що за змістом вони є ідентичними за виключенням п. 2.1, а отже не підлягають окремому дослідженню.

У відповідності до п. 1.1 Договору №505/1-088340, Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити соняшник нестандартний, урожаю 2013 p., українського походження - (надалі - «Товар») насипом на умовах на умовах DAP згідно ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року: «Перевезення оплачено до ТОВ «Зерноприймальний комплекс «Інтерагротранс» (Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду, буд. 117) (надалі - «Зерновий склад»), передбачених даним Договором.

В підтвердження виконання умов Договорів Позивачем надано Суду наступні документи:

по Договору № 505/1-088340: рахунок-фактури №СФ-0000003 від 17.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 185206,04 грн., видаткова накладна №РН-0000088 від 17.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 185206,04 грн., податкова накладна від 17.08.2013 р. № 88/2 на загальну суму з ПДВ 185206,04 грн., копія квитанції № 1 про прийняття податкової накладної від 17.08.2013 р. № 88/2, Реєстру прийнятого зерна на зерновий склад ТОВ «ЗПК «Інтерагротранс» №0052 від 17.08.2013 р., товарно-транспортні накладні, картки аналізу зерна та складської квитанції;

по Договору №505/1-088395: рахунок-фактури №СФ-0000002 від 18.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 461783,94 грн., видаткова накладна №РН-0000087 від 18.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 461783,94 грн., податкову накладну №87/2 від 18.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 461783,94 грн., копія квитанції № 1 про прийняття податкової накладної від 18.08.2013 р. № 87/2, Реєстр прийнятого зерна №0062 на зерновий склад ТОВ «ЗПК «Інтерагротранс», товарно-транспортні накладні, картка аналізу зерна №210 та складська квитанція АФ №857056;

по Договору №505/1-089813: рахунок-фактури №СФ-0000069 від 23.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 32269,00 грн., видаткова накладна №РН-0000481 від 23.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 32269,00 грн., податкову накладну №481/2 від 23.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 32269,00 грн., Реєстр прийнятого зерна №0244 на зерновий склад ТОВ «ЗПК «Інтерагротранс», товарно-транспортні накладні, картку аналізу зерна №867, та складську квитанцію АФ №905191;

по Договору №505/1-089788: рахунок-фактури №СФ-0000067 від 21.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 31415,00 грн., видаткова накладна №РН-0000132 від 21.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 31415,00 грн., податкову накладну №132/2 від 21.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 31415,00 грн., Реєстр прийнятого зерна №0241 на зерновий склад ТОВ «ЗПК «Інтерагротранс», товарно-транспортні накладні, картку аналізу зерна №864 та складську квитанцію АФ №905183;

по Договору №505/1-089182: рахунок-фактури №СФ-0000043 від 04.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 161041,39 грн., видаткова накладна №РН-0000128 від 04.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 161041,39 грн., податкова накладна №128/2 від 04.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 161041,39 грн., Реєстр прийнятого зерна №0191 на зерновий склад ТОВ «ЗПК «Інтерагротранс», товарно-транспортні накладні, картка аналізу зерна №697, складська квитанція АФ №897848;

по Договору №505/1-089137: рахунок-фактури №СФ-0000042 від 03.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 155618,15 грн., видаткова накладна №РН-0000127 від 03.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 155618,15 грн., податкова накладна №127/2 від 03.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 155618,15 грн., копія квитанції № 1 про прийняття податкової накладної №127/2 від 03.09.2013 р., Реєстр прийнятого зерна №0184 на зерновий склад ТОВ «ЗПК «Інтерагротранс», товарно-транспортні накладні БЗС №582392, АСМ №18938, АСМ №18944, картку аналізу зерна №687 та складську квитанцію АФ №897841.

по Договору №505/1-089083: рахунок-фактуру №СФ-0000040 від 02.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 369847,42 грн., видаткову накладну №РН-0000125 від 02.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 369847,42 грн., податкову накладну №125/2 від 02.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 369847,42 грн., копія квитанції № 1 про прийняття податкової накладної №125/2 від 02.09.2013 р., Реєстр прийнятого зерна №0176 на зерновий склад ТОВ «ЗПК «Інтерагротранс», товарно-транспортні накладні, картка аналізу зерна №669, складська квитанція АФ №897826;

по Договору №505/1-089023: рахунки-фактури №СФ-0000036 від 31.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 134760,46 грн. та №СФ-0000035 від 30.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 61596,86 грн., видаткові накладні №РН-0000121 від 31.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 134760,46 грн. та №РН-0000120 від 30.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 61596,86 грн., податкові накладні №121/2 від 31.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 134760,46 грн. та №120/2 від 30.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 61596,86 грн., копії квитанцій № 1 про прийняття податкових накладних №121/2 від 31.08.2013 р. та №120/2 від 30.08.2013 р., Реєстри прийнятого зерна №0168 та №0161, товарно-транспортні накладні, картку аналізу зерна №634, складські квитанції АФ №897829, АФ №897828;

по Договору №505/1-088976: рахунок-фактуру №СФ-0000032 від 29.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 220445,93 грн., видаткова накладна №РН-0000117 від 29.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 220445,93 грн., податкова накладна №117/2 від 29.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 220445,93 грн., копія квитанції № 1 про прийняття податкової накладної №117/2 від 29.08.2013 р., Реєстр прийнятого зерна №0157, товарно-транспортні накладні, картка аналізу зерна №590, та складську квитанцію АФ №897835;

по Договору №505/1-088911: рахунок-фактури №СФ-0000030 від 28.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 123727,75 грн., видаткову накладну №РН-0000115 від 28.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 123727,75 грн., податкова накладна №115/2 від 28.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 123727,75 грн., копія квитанції № 1 про прийняття податкової накладної №115/2 від 28.08.2013 р., Реєстр прийнятого зерна №0152, товарно-транспортні накладні, картка аналізу зерна №576, складська квитанцію АФ №897802.

по Договору №505/1-088883: рахунок-фактури №СФ-0000026 від 27.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 107539,66 грн., видаткова накладна №РН-0000111 від 27.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 107539,66 грн., податкова накладна №111/2 від 27.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 107539,66 грн., копія квитанції № 1 про прийняття податкової накладної №111/2 від 27.08.2013 р., Реєстром прийнятого зерна №0144, товарно-транспортні накладні, картка аналізу зерна №509 та складська квитанція АФ №857136;

по Договору №505/1-088817 від 26 серпня 2013 року: рахунок-фактури №СФ-0000021 від 26.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 108467,93 грн., видаткова накладна №РН-0000106 від 26.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 108467,93 грн., податкова накладна №106/2 від 26.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 108467,93 грн., копія квитанції № 1 про прийняття податкової накладної №106/2, від 26.08.2013 р., Реєстр прийнятого зерна №0133, товарно-транспортні накладні, складська квитанція АФ №857118,

по Договору №505/1-088432: рахунки-фактури: №СФ-0000007 від 20.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 19682,98 грн., №СФ-0000004 від 19.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 371111,65 грн., №СФ-0000016 від 23.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 610422,32 грн., №СФ-0000012 від 22.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 390148,67 грн., №СФ-0000020 від 24.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 54745,37 грн., №СФ-0000009 від 21.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 195112,10 грн.; видаткові накладні: №РН-0000092 від 20.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 19682,98 грн., №РН-0000089 від 19.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 371111,65 грн., №РН-0000101 від 23.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 610422,32 грн., №РН-0000097 від 22.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 390148,67 грн., №РН-0000105 від 24.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 54745,37 грн., №РН-0000094 від 21.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 195112,10 грн.; податкові накладні: №92/2 від 20.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 19682,98 грн., №89/2 від 19.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 371111,65 грн., №101/2 від 23.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 610422,32 грн., №97/2 від 22.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 390148,67 грн., №105/2 від 24.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 54745,37 грн., №94/2 від 21.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 195112,10 грн.; копії квитанцій № 1 про прийняття податкових накладних; Реєстри прийнятого зерна: №0087, №0071, №0116, №0103, №0125, 0090; товарно-транспортні накладні, складські квитанції: АФ №857162, АФ№857050, АФ№857130, АФ№857183, АФ№857120, АФ№857102 та банківські виписки, які Судом досліджено надані Позивачем первинні документи, копії яких містяться в матеріалах справи (стор. 57-250 том І, стор. 1-64 том ІІ справи).

Судом досліджено первинну документацію та встановлено, що в вищезазначених документах зазначено, який товар отримано, всі рядки заповнені належним чином, що в свою чергу свідчить по здійснення господарських взаємовідносинах в межах їх господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними первинними документами, що є свідченням добросовісності Позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відповідно до ст. 9 розділу 3 Закону про бухгалтерський облік, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п.5 ст.9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що Позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначені договори були укладені з метою настання реальних обставин, а тому висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Крім того, Суд зазначає, що Контролюючим органом не надано належних доказів на підтвердження того, що контрагент Позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов'язань третіх осіб.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно п. 138.1 статті 138 ПК України - витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин справи, Суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення Позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

ПК України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України - право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, Контрагент Позивача мав статус платників ПДВ на момент здійснення описаних в Акті перевірки господарських операцій, як того вимагає ПК України при здійснені оподатковуваних операцій та були зареєстровані в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування ПДВ має бути сформований за наявності фактично здійснених і підтверджених належним чином господарських операцій разом із складеними при їх проведенні первинними документами, які відображають реальність тієї операції, яка є підставою для обліку платника податків.

Відповідач в запереченнях на позовну заяву та додаткових посиланнях зазначає, що Акт Чаплинського відділення Скадовської ОДПІ від 05 грудня 2013 року № 181/220/21288505 «Про неможливість проведення зустрічної звірки фермерського господарства «Оксана» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків та постачальниками за період з 01 січня 2013 року по 31 жовтня 2013 року» є підставою для висновків про безтоварність операцій, не направленість дій на реальне настання наслідків та нікчемність правочинів, здійснених Позивачем з контрагентом, що призвело до незаконного податкового навантаження TOB «АСТІ (Україна)»» сформованого перевіряючими в Акті перевірки.

Позивачем надано Суду копію листа Головного управління Держземагентсва у Херсонській області від 26.06.2013 року № 918/014-12, відповідно до якого ФГ "Оксана" має зареєстровані договори оренди земельних ділянок (згідно договорів оренди з власниками державних актів на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки) загальною площею - 4598,7891 га ріллі на території Роздоленкської сільської ради та копію декларації з фіксованого сільськогосподарського податку за 2013 рік за земельні ділянки, що і не заперечується Відповідачем у додаткових поясненнях від 06.02.2017 р.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що ФГ "Оксана" є сільськогосподарським підприємством - виробником товару в розумінні п. 209.6 ст. 209 ПК України та спростовує висновки Контролюючого органу про відсутність у контрагента Позивача достатньої площі землі для вирощування продукції в задекларованих обсягах та відповідно технічних можливостей та виробничих витрат, які пов'язані з вирощуванням сільськогосподарської продукції.

Посилання Відповідача на вказаний Акт Судом не береться до уваги з огляду на таке. В акті встановлено, що вказаний суб'єкт на момент проведення перевірки за вказаною в реєстраційних документах адресою не знаходився. Однак, незнаходження даних підприємств за їх зареєстрованим місцезнаходженням не доказує відсутності у них господарської діяльності.

Опираючись на інформацію, наведену в Акті про неможливість проведення зустрічної звірки, податковий орган оскаржуваним Актом перевірки визнав нікчемними правочини, укладені позивачем з контрагентом, такими, що не здійснювалися, а лише оформлювалися.

Проте, з аналізу норм цивільного законодавства, зокрема, статей 219, 220, 221, 224, 228, 234 ЦК України, можна дійти висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення. В матеріалах справи жодних допустимих доказів на підтвердження недійсності право чинів не міститься.

Суми податку на додану вартість, сплачені позивачем по взаємовідносинах з зазначеним контрагентом, були включені ним до сум податкового кредиту за відповідний звітний період.

Основною діяльністю Позивача є неспеціалізована оптова торгівля, виробництво олії та тваринних жирів, діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, оптова торгівля хімічними продуктами.

З аналізу матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що Позивачем правомірно було сформовано податковий кредит, оскільки наведена вище первинна документація чітко відображає операції які були здійсненні між позивачем та його контрагентами.

Також необхідно зазначити, що невиконання контрагентом зобов'язання по сплаті податку до бюджету не являється підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту та відшкодування податку на додану вартість.

Крім цього, невиконання контрагентом Позивача власних податкових зобов'язань перед бюджетом, тягне відповідну відповідальність саме для нього, і не може вважатися підставою для відповідальності позивача.

В рішенні Вищого адміністративного суду України від 07 вересня 2016 року по справі № К/800/31623/15, за змістом якого неприпустимим є притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії, що також підтверджується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка, в свою чергу, для національних судів є «джерелом права».

Пунктом 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків».

Викладені Відповідачем аргументи для збільшення Позивачу податкового зобов'язання з ПДВ є недостатніми, позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту є несправедливим, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою, тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, відповідно до якої чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

За змістом рішення Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2016 року у справі №К/800/3837/16 наголошено на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов'язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.

У рішенні в справі "Щокін проти України" (п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що викладені в Акті перевірки висновок Контролюючого органу про порушення Позивачем є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню щодо визнання протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення від 20 січня 2014 року № та № в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 125032,27 грн.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2 - 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Трейдінг Україна» (04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного, 16а; ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - від 20 січня 2014 року № .

3. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.01.2014 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 125032,27 грн.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук