Справа № 826/1023/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 травня 2018 року 15:04 № 826/1023/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Пащенка К.С., суддів Чудак О.М., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Нікея»
до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про представники сторін:визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії, позивача - Антохов Я.С.; відповідача-1 - не прибув; відповідачів 2, 3 - Павленко С.О.
(в судовому засіданні 29.05.2018, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея» (надалі - позивач або ТОВ «Нікея») до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), Головного управління ДФС у м. Києві (в рішенні - ГУ ДФС у м. Києві), Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (по тексту - ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд:

визнати незаконним та скасувати рішення (лист) ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 09.06.2015 вих. № 14540/10/26-58-11-02-18;

визнати незаконним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві від 21.08.2015 вих. № 12958/10/26-15-11-03-11 про результати розгляду первинної скарги;

визнати незаконним та скасувати рішення ДФС України від 19.11.2015 № 24654/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги;

зобов'язати ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві включити відомості з поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період - календарний місяць травень 2015 року, доповнення та додатка 5 до цієї декларації, до облікових даних щодо позивача у інформаційних базах даних ДФС України.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю відмови у прийнятті податкової декларації, оскільки спірна податкова декларація подана у встановленому порядку, а чинне податкове законодавство не містить прямої заборони контролюючому органу на прийняття податкової звітності, поданої платником податків у паперовому вигляді, а тому рішення відповідача щодо відмови у прийнятті вказаної податкової декларації на паперових носіях, а також рішення ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України про залишення скарг позивача без задоволення є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.2016 (суддя Качур А.І.) відкрито провадження у адміністративній справі № 826/1023/16 та призначено до судового розгляду.

Відповідно до розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ від 10.10.2017 № 5725 справу передано на розгляд судді Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.11.2017 (суддя Пащенко К.С.) судом прийнято справу до провадження та призначено до колегіального судового розгляду.

29.05.2018 в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення позову представник відповідачів 2, 3 заперечив та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

За ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд відмічає, що представник відповідача-1 в судове засідання 29.05.2018 не прибув, причин неявки не повідомив. Про час та місце розгляду справи відповідач-1 був повідомлений належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

Як видно з матеріалів справи, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві листом від 09.06.2015 № 14540/10/26-58-11-02-18 повідомила позивачу, що отримана контролюючим органом 08.06.2015 засобами поштового зв'язку податкова декларація з ПДВ за звітний (податковий) період «травень 2015 року» зі статусом «звітна», подана всупереч п. 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: не передбачено подання декларації з ПДВ у паперовому вигляді, а також, що ТОВ «Нікея» в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб подано податкову декларацію з ПДВ за (податковий) період «травень 2015 року», вхідний реєстраційний № , у зв'язку з подана засобами поштового зв'язку декларація, згідно з ст.ст. 49, 50 ПК України, вважається не прийнятою.

В подальшому, за результатами адміністративного оскарження позивачем вказаного рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, викладеного у листі, ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 21.08.2015 № 12958/10/26-15-11-03-11 про результати розгляду первинної скарги, ДФС України - від 19.11.2015 № 24654/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги, якими відмовлено у задоволенні скарг позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01.01.2015 набрав чинності Закон України № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким внесено до ПК України зміни, зокрема, введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість.

Відповідно до абз. 2 та 3 п. 49.4 ст. 49 ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. У разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті.

Згідно з пп.пп. «а» і «б» п. 49.3 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення.

Таким чином, починаючи з 01.01.2015 платники податків зобов'язані подавати податкову звітність з податку на додану вартість в електронній формі.

Згідно з п.п. 49.8, 49.9 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

З наведених правових норм слідує, що у разі не дотримання платником податків вимог ст. 49 ПК України, зокрема, в частині способу подання податкової звітності, контролюючий орган не має обов'язку приймати таку податкову звітність.

Водночас, як видно з матеріалів справи, 12.01.2015 між TOB «Нікея» та ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві укладено договір про визнання електронних документів № 1, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

З матеріалів справи також випливає, що 05.06.2015 на підставі такого договору позивачем подано до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві засобами електронного зв'язку податкову декларацію з ПДВ за травень 2015 року, яка зареєстрована за № 0.

Посилання позивача на те, що податкова звітність подавались ним у паперовому вигляді у зв'язку з непоодинокими випадками «зависання» серверів, штучного обмеження контролюючими органами платників податків у доступі до електронних сервісів, за висновком суду, не є підставою, що звільняє позивача від встановленого законом обов'язку подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відмова ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві у прийнятті податкової декларації позивача з ПДВ за травень 2015 року відповідає вимогам ПК України та є правомірною, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про відмову у прийнятті такої податкової звітності є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, не погоджуючись з рішенням ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, викладеним у листі від 09.06.2015 № 14540/10/26-58-11-02-18, позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві зі скаргою від 17.07.2015 вих. № 20/07 (вх. від 24.07.2015 № 21129/10), за результатами розгляду якої ГУ ДФС у м. Києві, з урахуванням рішення від 29.07.2015 № 11611/10/26-15-11-03-11 про продовження строку розгляду первинної скарги до 05.10.2015 (включно), прийнято рішення від 21.08.2015 № 12958/10/26-15-11-03-11 про результати розгляду первинної скарги, яким вказане рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

З матеріалів справи також видно, що не погоджуючись з оскаржуваним рішенням ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві та рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 21.08.2015 № 12958/10/26-15-11-03-11, позивач звернувся зі скаргою від 05.10.2015 № 38/10 (вх. від 07.10.2015 № 29392/6) на такі рішення до ДФС України. З аналогічною скаргою (від 05.10.2015 № 41/10) позивач звернувся і до Мінфіну.

При цьому, рішенням ДФС України від 21.10.2015 № 22232/6/99-99-11-02-02-15, копія якого наявна в матеріалах справи, вирішено продовжити строк розгляду скарги позивача від 05.10.2015 № 38/10 до 04.12.2015 (включно).

19.11.2015, тобто у межах продовженого рішенням ДФС України від 21.10.2015 № 22232/6/99-99-11-02-02-15 строку розгляду скарги позивача, ДФС України прийнято рішення № 24654/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги, яким рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві та рішення ГУ ДФС у м. Києві залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

В свою чергу, ДФС України листом від 20.11.2015 № 24796/6/99-99-11-02-02-15, за результатами розгляду скарги позивача від 05.10.2015 № 41/10, надісланої ДФС України листом Мінфіну від 30.10.2015 № 31-11120-09-10/33636 (вх. від 05.11.2015 № 2005/4), на наведені рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві та рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 21.08.2015 № 12958/10/26-15-11-03-11, повідомила позивачу, що скарга на вказані рішення подається до ДФС України, а також зазначила, що 07.10.2015 до ДФС України надійшла скарга TOB «Нікея» від 05.10.2015 № 38/10 на зазначені рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві та ГУ ДФС у м. Києві і рішенням ДФС України вирішено продовжити строк розгляду скарги позивача до 04.12.2015 (включно), про що позивача поінформовано відповідним листом.

Так, статтею 56 ПК України врегульовано порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Згідно з абз. 3 п. 56.18 ст. 56 ПК України, процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Оскаржувані рішення ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України прийняті за результатами вирішення податкового спору під час адміністративного оскарження.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, з наведених процесуальних норм випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів КАС України має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Однак, в даному випадку оскаржувані рішення ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України не містять приписів вчинити обов'язкові дії позивачу та не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, а тому не є рішеннями суб'єкта владних повноважень (актами індивідуальної дії) у розумінні ст. 19 КАС України та, відповідно, не порушують права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення ГУ ДФС у м. Києві від 21.08.2015 № 12958/10/26-15-11-03-11 та рішення ДФС України від 19.11.2015 № 24654/6/99-99-11-02-02-15, прийняті за результатами вирішення податкового спору в доюрисдикційній процедурі, не є актами реалізації контролюючим органом повноважень у сфері управлінської діяльності та не мають самостійного юридичного значення, оскільки не містять обов'язкового для суб'єкта господарювання припису. Такі рішення самі по собі не породжують у платника будь-якого додаткового обов'язку та не перешкоджають реалізації його права, зокрема, щодо оскарження до суду самого рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про відмову у прийнятті податкової звітності, викладеного у зазначеному листі, що позивачем і зроблено в межах даної справи.

Отже, зважаючи на те, що доводи про протиправність оскаржуваних рішень не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а також враховуючи, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідачів щодо розгляду скарг платників податків є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією контролюючого органу, суд не може підміняти цю процедуру та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень, у зв'язку з чим вважає позовну вимогу про зобов'язання ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві включити відомості з поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період - календарний місяць травень 2015 року, доповнення та додатка 5 до цієї декларації, до облікових даних щодо позивача у інформаційних базах даних ДФС України безпідставною, а відтак у суду відсутні підстави для її задоволення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідачі довели суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея» відмовити повністю.

Рішення відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повне рішення складено 06.06.2018.

Головуючий суддя К.С. Пащенко

Суддя Т.І. Шейко

Суддя О.М. Чудак