Справа № 820/10647/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

05 червня 2018 року

справа №820/10647/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2981/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року у складі суддів Панченко О.В. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у складі колегії суддів Ральченко І.М., Катунова В.В., Резнікової С.С. у справі № 820/10647/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метакон» до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Метакон (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про скасування податкових повідомлень-рішень від 16 вересня 2013 року № про визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 168023,75 грн., у тому числі за основним платежем 134419,0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 33604,75 грн. та № про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн., з мотивів безпідставності їх прийняття.

19 листопада 2013 року постановою Харківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою від 26 лютого 2014 року Харківського апеляційного адміністративного суду, позов Товариства до податкового органу задоволений, внаслідок чого скасовані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова від 16 серпня 2013 року № та №.

21 березня 2014 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів касаційної скарги відповідач посилається на незрозумілість умов договору купівлі продажу укладеного Товариством з його контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертон Плюс», предметом якого є придбання офісного обладнання, комп'ютерної техніки та техніки відеоспостереження, відсутність доказів впливу на господарську діяльність Товариства послуг з обслуговування комп'ютерної техніки, маркетингових послуг та інформаційно-консультаційних послуг та відсутність доказів використання отриманих послуг та товарино-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності. Податковий орган не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій здійсненими за результатами дослідження спірних операцій. Правовими підставами доводів вважає положення норм пункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 та пункту 198.3 Податкового кодексу України та положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

25 березня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу.

23 серпня 2016 року справа № 820/10647/13-а надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України з Харківського окружного адміністративного суду.

18 жовтня 2016 року матеріали касаційної скарги прийняті до провадження іншим суддею цього суду.

10 січня 2018 року справа №820/10647/13-а передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство зареєстроване виконавчим комітетом Харківської міської ради як юридична особа 29 серпня 2002 року, перебуває на податковому обліку Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова з 04 вересня 2002 року, є платником податку на додану вартість з 17 квітня 23013 року.

Відповідачем проведена позапланова виїзна перевірка Товариства щодо документального підтвердження господарських відносин із Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертон плюс», за період лютий, березень, квітень 2012 року, результати якої викладені в акті перевірки від 31 липня 2013 року № 90/22-01/32133971 (далі - акт перевірки).

16 серпня 2013 року на підставі акту перевірки згідно з підпунктами 54.3.2 та 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, Податкового кодексу України керівником податкового органу прийняті податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням № визначенні грошові зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 168023,75 грн., у тому числі за основним платежем 134419, 0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 33604,75 грн. Правовою підставою збільшення податку наведені норми пунктів 198.1, 198.2, 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, підставою застосування штрафних (фінансових) санкцій визначені норми пункту 123.1 статті 123 цього кодексу.

Податковим повідомленням-рішенням № збільшено грошове зобов'язання шляхом застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн на підставі пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 20.1.24 пункту 20.1 статті 20, пунктів 44.1, 44.3, 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85 цього кодексу.

Касаційною скаргою податковим органом наведені доводи стосовно безпідставного скасування судами попередніх інстанцій податкового повідомлення-рішення, предметом якого є збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Виходячи з меж касаційного перегляду встановлених частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Відтак, предметом касаційного перегляду є правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права спірних правовідносин, пов'язаних із податком на додану вартість. Скасоване судами попередніх інстанцій податкове повідомлення-рішення про застосування штрафу в касаційному порядку відповідачем до перегляду не заявлене.

Оцінюючи спірні правовідносини, суть податкового правопорушення за висновком податкового органу полягає у заниженні Товариством податкового зобов'язання, внаслідок завищення податкового кредиту, суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо правомірного формування позивачем податкового кредиту за взаємовідносинами з його контрагентом, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертон плюс» сформованого за результатами виконання чотирьох видів господарських договорів.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між позивачем, як покупцем та його контрагентом, як продавцем 01 липня 2011 року укладений та виконаний договір поставки, за яким Товариство придбало та фактично отримало у власність комп'ютерну техніку, офісне обладнання та техніку відеоспостереження.

Товариство як замовник, а його контрагент як виконавець 03 січня 2012 року уклали та виконали договір з обслуговування комп'ютерної техніки.

Між цими ж господарюючими суб'єктами 01 квітня 2011 року укладений та виконаний договір, предметом якого є маркетингові послуги, за договором від 31 березня 2012 року отримані інформаційно-консультаційні послуги.

Судами попередніх інстанцій повно та всебічно встановлені та досліджені всі господарські операції між Товариством та його контрагентом, за взаємовідносинами з яким сформований податковий кредит у звітних податкових періодах лютого, березня та квітня 2012 року та встановлена відповідність формування Товариством податкового кредиту вимогам пунктів 198.1, 198.2, 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України. Судами встановлені всі обставини пов'язані із придбанням та подальшим продажем придбаного товару, його оплати.

Відтак, Суд вважає неприйнятними доводи податкового органу стосовно завищення Товариством податкового кредиту у сумі 134419 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість, яка підлягає сплаті в бюджет у цій сумі.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність складу податкового правопорушення, що доводить безпідставність збільшення грошового зобов'язання та, як наслідок цього, безпідставність застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Суд з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини придбання та продажу товару, вважає неприйнятними доводи податкового органу, щодо ненадання Товариством доказів використання придбаного товару у власній господарській діяльності, з огляду на види діяльності позивача за КВЕД-2010 зазначені довідкою АА № 850639 з ЕДРПОУ.

Стосовно придбаних маркетингових та інформаційно-консультаційних послуг Суд зазначає, що надані первинні документи підтверджують виключно факт їх отримання, податковий орган доводить відсутність доказів використання цих послуг у власній господарській діяльності Товариства.

Суд зазначає, що означені витрати є витратами пов'язаними з операційною діяльністю відповідно до пункту 17 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати затвердженого наказом Міністерства фінансів України (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248), є нормативно- правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, підлягає застосуванню до спірних відносин як джерело права, яке застосовується судом відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі Стандарт).

За положеннями пункту 19 Стандарту витрати на маркетинг є різновидом витрат на збут, включаються до складу витрат за умови, якщо вони пов'язанні з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг). Інформаційно-консультаційні послуги належать до адміністративних витрат в розумінні пункту 18 цього Стандарту або до послуг на збут, в залежності від характеру їх використання.

Податковий орган під час проведення перевірки, дослідженнями акту перевірки не встановлював характер понесених Товариством витрат, їх вид, відображення в бухгалтерському обліку за планом рахунків, подальше використання витрат, включення їх в ціну реалізації товару або вартість послуги. Предметом дослідження податкового органу не стали Калькуляції товару та послуг, які надаються Товариством.

Відтак, є недоведеним з огляду на положення достатності та належності доказів податковим органом посилання на невикористання Товариством придбаних послуг у власній господарській діяльності.

За межами компетенції податкового органу знаходиться також право на визнання укладених між Товариством та його контрагентом угод недійсними. Підстави для визнання недійсним правочинів в силу закону відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, з посиланням на частину першу статті 216 та статтю 228 цього кодексу, відсутні.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року у справі № 820/10647/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер