Справа № 820/2847/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

04.06.2018 р. справа №820/2847/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_3
до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова
про1) визнання рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 02.12.2017 р. щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії ОСОБА_3 за віком на пільгових умовах відповідно до п. "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" неправомірним; 2) зобов'язати УПФУ в Московському районі м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_4 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до пільгового стажу відповідно до п. "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 15.11.1983 р. по 11.07.1994 р., з 11.05.1995 р. по 01.04.2002 р., з 02.04.2002 р. по 31.10.2002 р., з 01.06.2003 р. по 31.01.2005 р., з 01.07.2005 р. по 14.12.2010 р., починаючи з 28.09.2017 р., -

встановив:

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на призначення пільгової пенсії у порядку п. з ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, але рішенням райУПФУ протиправно відмовлено у призначенні пенсії у порядку

Відповідач, УПФУ в Московському районі м. Харкова, з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що заявником під час звернення за призначенням пенсії не надано необхідних документів, зокрема, стосовно належності роботи на посаді водія за характером до важких і шкідливих виробництв.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, заслухавши представників сторін, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, допитавши свідків, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом установлено, що позивач письмовою заявою належної форми від 23.11.2017 р. звернувся до райУПФУ з приводу призначення пенсії у порядку п. з ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Рішенням УПФУ в Московському районі м. Харкова по пенсійній справі №10309/121 від 02.12.2017 р. у призначенні пенсії було відмовлено.

Як зясовано судом, юридичною підставою для прийняття оскарженого рішення владним субєктом обрано положення п. «ж» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а фактичною підставою послугували судження владного субєкта про відсутність документів про роботу в умовах важких та шкідливих виробництв.

Обставини роботи позивача на посаді водія міського пасажирського транспорту та досягнення позивачем необхідного для призначення пенсії віку владним субєктом не заперечувались, міркування з цих підстав в основу оскарженого рішення не покладались.

Перевіряючи відповідність закону вчиненої владним субєктом у спірних правовідносинах управлінської дії, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не містять п. «ж».

Отже, владний субєкт обґрунтував оскаржене рішення неіснуючою нормою права, що є окремою, самостійною та достатньою підставою для скасування цього рішення.

Незважаючи на викладену вище обставину, суд вважає за необхідне у цілях виконання мети та завдання адміністративного судочинства дослідити обставини наявності у позивача права на призначення пенсії у спірних правовідносинах.

Так, згідно з записами у трудовій книжці позивач з 15.11.1983 р. по 01.04.1994 р. та з 11.05.1995 р. по 11.04.2002 р. безперервно працював на посадах водія міського пасажирського транспорту.

Пунктом п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. №637; далі за текстом Порядок №637) визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, законодавець чітко визначив, що лише у разі відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Записи у трудовій книжці позивача з достатністю поза розумним сумнівом висвітлюють належність роботи працівника до пільгових умов.

Окрім записів у трудовій книжці ці обставини також підтверджуються долученими до справи копіями наказів про закріплення рухомого складу, згідно з якими за позивачем закріплювались одиниці автомобільного транспорту, призначені для перевезення пасажирів у міському сполученні (а.с. 25-32, 35-40).

Зазначений період часу перевищує строк у 12 років та 6 місяців.

У силу п. 2 розділу ХV Закону України «Про загальнообовязкове держане пенсійне страхування» на спірні правовідносини поширюються норми з ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення

Так, відповідно до п. з ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Суд відмічає, що у приписах названої норми закону міститься дві окремі категорії працівників, а саме: окремо водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і окремо водії великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв.

Поєднання наведених категорій за кваліфікуючою ознакою «зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв» є обєктивно неможливим, позаяк перевезення пасажирів у міському сполученні однозначно та без усіляких сумнівів має відбуватись у безпечних умовах, що виключає щонайменшу можливість роботи цих працівників у процесі важких та шкідливих виробництв.

Отже, доводи владного субєкта з приводу неможливості підтвердити пільговий стаж позивача визнаються судом неспроможними.

Разом з тим, суд не може погодитись із твердженням позивача про включення до пільгового стажу періоду роботи 11.07.1994 р. та 01.04.2002 р., котрі є днями звільнення, позаяк до матеріалів справи не подано доказів виконання у ці дні роботи за посадою.

Названі обставини (відсутності відповідних доказів) визнані представником позивача у судовому засіданні.

Проте, оскільки показник величини іншого періоду роботи на посаді водія міського пасажирського транспорту (15.11.1983 р.-31.03.1994 р., 11.05.1995 р.-10.04.2002 р.) перевищує строк у 12 років та 6 місяців, то указана обставина не впливає на існування у позивача права на пенсію у порядку п. «з» ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

За виявленої судовим розглядом обставини відповідності звернення позивача вимогам закону та відповідності позивача критерію вікового цензу, суд не вбачає підстав для висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії у порядку п. «з» ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний субєкт при прийнятті оскаржених рішень не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі справи соціального забезпечення знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог в частині скасування оскаржених рішень та обтяження владних субєктів обовязком розглянути питання про підтвердження пільгового стажу позивача та про призначення пенсії у порядку п. з ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, надана судом юридична оцінка обставинам відсутності перешкод для призначення пенсії у спірних правовідносинах є обовязковою для відповідача як владного субєкта.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Московському районі міста Харкова (ідентифікаційний код - 22682655; місцезнаходження - 61170, Україна, Харківська область, місто Харків, вул. Валентинівська, буд.№22Б) у формі протоколу від 02.12.2017р. про відмову у призначенні ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1; дата народження - 27.09.1962 р.; місцезнаходження - 61121, Харківська область, місто Харків, пр-т Тракторобудівників, буд.№150, кв.№22) пенсії у порядку п. "з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за заявою від 23.11.2017р.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Московському районі міста Харкова (ідентифікаційний код - 22682655; місцезнаходження - 61170, Україна, Харківська область, місто Харків, вул. Валентинівська, буд.№22Б) вирішити питання про призначення ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1; дата народження - 27.09.1962 р.; місцезнаходження - 61121, Харківська область, місто Харків, пр-т Тракторобудівників, буд.№150, кв.№22) пенсії у порядку п. "з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за заявою від 23.11.2017р.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України 5 червня 2018 року.

Суддя Сліденко А.В.