Справа № 814/4371/15
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 р. № 814/4371/15
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Гордієнко Т. О. розглянула у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Приватного акціонерного товариства "Миколаївський комбінат хлібопродуктів", вул. 1-а Слобідська, 122, м. Миколаїв, 54034

до відповідача:Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Потьомкінська, 24/2, м. Миколаїв, 54030

про:визнання протиправними та скасування повідомлень-рішень від 29.07.2015р. №, 29.07.2015р., від 21.10.2015р. №,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення № від 29.07.2015, № від 29.07.2015, № від 21.10.2015.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що не допускав порушень податкового законодавства, тому податкові повідомлення-рішення прийнятті всупереч вимог чинного законодавства.

Відповідач надав заперечення проти позову, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки при проведенні перевірки були встановлені порушення позивачем норм Податкового кодексу та нереальність угод, укладених з його контрагентами, тому податкові повідомлення-рішення є законними й обґрунтованими.

Ухвалою суду від 04.02.2016 зупинено провадження у справі до набрання рішенням по справі законної сили.

Ухвалою суду від 06.03.2018 поновлено провадження у справі.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Дослідив матеріали справи суд дійшов висновку:

Актом « Про результати документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 » встановлено порушення норм Податкового Кодекса України.

На підставі акта перевірки та за наслідками адміністративного оскарження відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 29.07.2015, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 26 236405 грн.: у т.ч 18 063210 за 2013, 8 173195 грн. за 2014,

-№ від 29.07.2015, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 929614,50грн. ,з яких 619743 грн. основного зобовязання,309871,50 грн. штрафні санкції,

№ від 21.10.2015, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 887624грн. за основним платежем та 443812грн.за штрафними (фінансовими) санкціями.

1) Перевіркою встановлено, що ПАТ «МКХП» занижено дохід в 2013 році на суму наданих послуг зберігання жома, кукурудзи підприємствам ТОВ «ЕВЕРІ», ТОВ «Югкотоп», ТОВ «Веллтоп».

Станом на 01.01.2013 по взаєморозрахунках позивача з ТОВ «Саніол Торг» обліковувалась кредиторська заборгованість на загальну суму 2 213 929 грн. по договору від 04.10.2011 за поставлену муку, по договору від 28.09.2011за поставлене дизпаливо. Позивачем списано кредиторську заборгованість на підставі угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.04.2013.

Тобто, у ІІ кв.2013 позивач надавши послуги по зберіганню жому та кукурудзи ТОВ «ЕВЕРІ», ТОВ «Югкотоп», ТОВ «Веллтоп» і не отримавши кошти за надання своїх послуг цим покупцям станом на 01.01.2013 відобразив дебіторську заборгованість на загальну суму 1969048 грн. Списання кредиторської заборгованості в обліку відображено одночасно зі списанням дебіторської заборгованості.

До перевірки надані три договори про переведення боргу ТОВ «ЕВЕРІ», ТОВ «Югкотоп», ТОВ «Веллтоп» (первісних боржників) з одного боку, ТОВ «Саніол Торг» (новий боржник), з другого боку та ПАТ «МКХП»(кредитор) з третього боку. Цими договорами регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає із договору зберігання, укладеного з первісним боржником та кредитором.

В 2013 році позивач та ТОВ «Саніол Торг» уклали угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК України.

Позивачем в порушення п.135.1, п.135.2 ст.135 ПК України не віднесено до складу доходу у 2013 році послуги по зберіганню жому, кукурудзи ТОВ «ЕВЕРІ», ТОВ «Югкотоп», ТОВ «Веллтоп».

Відповідно до п.135.1, п.135.2 ст.135 ПК доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті. Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Позивач занизив дохід в 2013 на суму 1 640 873грн. наданих послуг по зберіганню жома, кукурудзи підприємствам ТОВ «Евері», ТОВ «Югекотоп», ТОВ «Веллтоп», оскільки вважає, що операції з переведення боргу не можуть кваліфікуватись як об'єкт обкладення податком на прибуток. Передача кредиторської заборгованості першого боржника другому не є ні товаром, ні роботами, ні послугами, а зобов'язаннями, ця операція не може кваліфікуватись, як отримання доходу.

Але норми Податкового Кодексу чітко визначають, що дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.(п.137.1 ст.137 ПК України). Датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань) п.137.4.ст.137 ПК України.

У ІІ кв.2013 року позивач надав послуги по зберіганню жома, кукурудзи підприємствам ТОВ «Евері», ТОВ «Югекотоп», ТОВ «Веллтоп та відобразив дебіторську заборгованість. Потім позивач одночасно списує кредиторську заборгованість в обліку по ТОВ «Саніол Торг» та списує дебіторську заборгованість по послугам зберігання, не зазначивши до складу доходу у 2013 році суму 1 640873 грн.

Але, в зв'язку з тим, що відповідач не надав суду розрахунок грошових зобов'язань з податку на прибуток, неможливо встановити, яку суму грошового зобов'язання нараховано саме за порушення ст.135 ПК України.

2)Перевіркою встановлено, що в порушення пп.135.5.5 п.135.5ст.135 ПК України ПАТ « МКХП» занижено дохід в 2013 на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду в розмірі 231900 грн. отриманої від ОСОБА_1, що підтверджується договором про надання поворотної фінансової допомоги від 14.11.2013 № 287-ФС/5.

Відповідно до п.135.5.5 ст.135 ПК України інші доходи включають: суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

Позивач надав суду податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2013 рік № , в якій в рядку 03.12 «Інші доходи» зазначена суму поворотної фінансової допомоги, отриманої у звітному періоді в сумі 213996 грн. Позивач зазначає, що в акті перевірки є помилка стосовно суми фінансової допомоги та касового ордера № 181 на суму 231900, який відсутній у підприємства. Від ОСОБА_2 прийнято гроші по прибутковому касовому ордеру від 14.11.2013 № 00463 в сумі 213 996 грн.

Відтак, позивач не допускав порушення п.135.5.5 ст.135 ПК України, відобразив суму поворотної фінансової допомоги у декларації в «Інших доходах».

3)В ході перевірки встановлено, що ПАТ перебувало у фінансово-господарських відносинах з ПП «Аладея» у січні-лютому 2013 згідно наданих документів: договір поставки від 20.02.2013, за умовами якого ПП -постачальник зобов'язується поставити та передати у власність зерно, а покупець зобов'язується здійснити приймання товару та оплату, видаткові накладні від 16.01.2013,18.01.2013, банківські виписки від 15.01.2013,16.01.2013,17.01.2013, податкові накладні, товарно-транспортні накладні. На підставі податкової інформації контролюючий орган дійшов висновку, що ПП «Аладея» не могло здійснити реалізацію товару(пшеницю 3 та 6 класу ) на суму 1 279 458 грн . на адресу ПАТ «МКХП».

В ході перевірки встановлено, що підприємство перебувало у відносинах з ТОВ «Альтера Імпекс» за грудень 2013 та січень 2014 , що підтверджується договіром поставки муки від 12.12.2013, додатком до договору купівлі-продажу від 13.12.2013, видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними.

Відповідач отримав податкову інформацію, що ФГ «Куценко» взагалі не вирощувало пшеницю у 2011-2013 роках, тому не могло здійснювати реалізацію пшениці на адресу ТОВ «Альтера Імпекс».

В ході перевірки ПАТ встановлено, що підприємство перебувало у фінансово-господарських відносинах з ТОВ «Квентін» за травень 2013, що підтверджується видатковими накладними № 629-631, податковими накладними, платіжними дорученнями. Вартість запасних частин ТОВ «Квентін» в бухгалтерському обліку ПАТ відображено в Журналі-ордері і Відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками». Відповідачем отримано акт перевірки ДПІ у Печерському районі м. Києва про неможливість проведення зустрічної перевірки, оскільки невідомо фактичне місцезнаходження ТОВ. За матеріалами податкової звітності, реєстраційних документів, звітів встановлено, що ТОВ не могло здійснити господарські операції через відсутність майна, тому витрати позивачем завищені по операціях з контрагентами ПП «Аладея», ТОВ «Альтера Імпекс», ТОВ «Квентін».

ПАТ «МКХП» у відповідних періодах до податкового періоду включено суму ПДВ у розмірі 37000,60 грн. по постачальнику ТОВ «Айтиспецгруп» з вартості виконання будівельно-монтажних робіт по бетонуванню площадки. До перевірки надано договір субпідряду №24-11 від24.11.2014, податкові накладні, акт приймання виконаних робіт, платіжні доручення.

В ході проведення перевірки не встановлено факт виконання будівельних робіт контрагентом-підрядником, у зв'язку із відсутністю первинних документів, що підтверджують перебування на території ПАТ «МКХП» працівників ТОВ «Антиспецгруп», тому податкова дійшла висновку, що позивачем не доведена реальність угоди.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" ( в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового Кодексу України

Відповідно до п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарі/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз норм Податкового кодексу свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Довести правомірність своїх дій чи бездіяльність відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що угоди, які були укладені між позивачем та ПП «Аладея», ТОВ «Альтера Імпекс», ТОВ «Квентін», ТОВ «Антиспецгруп» спрямовані на реальне настання наслідків, умовлених ними, виконані сторонами в повному обсязі та відповідають положенням вільного, господарського і податкового законодавства, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Товар, послуги який придбавав позивач притаманні його господарській діяльності та використовувалися ним для здійснення господарської діяльності, тому формування позивачем податкового кредиту та витрат за результатами господарської діяльності з контрагентами ПП «Аладея», ТОВ «Альтера Імпекс», ТОВ «Квентін», ТОВ «Антиспецгруп» зазначеним в акті перевірки є правомірним.

4) Перевіркою встановлено, що на порушення пп.138.8.2 п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138 ПК України ПАТ неправомірно включено до складу витрат при нарахуванні заробітної плати за договорами ЦПХ та актів виконаних робіт за 2013 на суму 448593 та за 2014 на суму 277585,72 грн. Завищено витрати по нарахуванню ЄСВ від нарахованої заробітної плати на суму 52632,50 грн.

Підприємство 2013-2014 нараховувало заробітну плату робітникам підприємства та по договорах підряду та договорах ЦПХ і нараховано ЄСВ, хоча на підприємстві є у штаті кваліфіковані спеціалісти для виконання цих робіт. В актах виконаних робіт не розкрито суті виконаних робіт, тому позивачем завищені витрати на суму 726452,49 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що протягом 2012-2014 було здійснено скорочення чисельності працівників з 312 до 145, тому підприємство вимушено залучати працівників за договорами ЦПХ у випадках, коли працівник знаходиться на лікарняному або у відпустці.

Відповідно до п.138.8., п.138.8.2 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Позивач правомірно відніс до витрат нарахування заробітної плати за договорами ЦПХ в сумі 778875 грн. за 2013-2014 роки, оскільки ці витрати підтверджені первинними документами.

5) Перевіркою встановлено, що на порушення пп.138.1.1, 138.10.3, п.138.1, п.138.2, п.138.10 ст.138 ПК України ПАТ «МКХП» неправомірно включено до складу витрат на 2014- 76520 грн. по операціях з ПП «Фюнет Україна», по яких не підтверджено рух товарів(робіт) послуг.

Позивачем укладено договір з ПП «Фюнет Україна» від 01.10.2014 про виконання навантажувально-розвантажувальних послуг та оренді навантажувача, що підтверджується видатковими накладними, платіжними дорученнями, актами виконаних робіт, але податкова інспекція зазначила в акті, що «витрати на збут» не підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України ( в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Позивач надав при перевірці всі первинній документи, що підтверджуються здійснення робіт, тому позивачем правомірно ці витрати по навантажувально-розвантажувальні роботи віднесено до «витрат на збут» в сумі 76520 грн.

6) В 2013-2014 ПАТ «МКХП» нараховувало та сплачувало відсотки по кредитних угодах укладених, зокрема 05.01.2016 про надання кредиту на умовах кредитної лінії КБ ТОВ «Місто Банк», Україна, додаткова угода № 19 від 22.07.2014, в якій зазначено, що проценти, нараховані за період, що передують даті укладання додаткової угоди капіталізуються та включаються до суми основного боргу по Договору про надання кредиту на умовах кредитної лінії від 05.01.2006. Договір № СR 11-293/400-4 від 12.10.2011про надання кредиту на умовах кредитної лінії ПАТ «ОТП Банк» на закупку пшениці за контрактом. Договір № 33/2012-К від 16.08.2012 про надання кредиту ПАТ «Кліринговий Дім» на закупку пшениці за контрактом. ПАТ нараховані відсотки та заборгованість зі сплати кредитних коштів відобразило на рахунку Дт95 «Фінансові витрати» Кт «Розрахунки за нарахованими відсотками» та повністю віднесені до витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування. На порушення пп.138.1.1,п.138.1 ст.138,пп.141.1 ст.141 ПК України позивачем включено до витрат, що враховані при визначені об'єкту оподаткування суми нарахованих відсотків по кредитних договорах за отримані кредитні кошти та відкриту кредитну лінію на загальну суму 8 454 825 грн.

Згідно з п.138.1.1 ст.138 ПК України 138.1.1. Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу;

Відповідно до п.141.1ст.141 ПК України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування

здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Відповідач обґрунтовує неправомірність внесення до витрат суми нарахованих відсотків по кредитних договорах, оскільки підприємством не надано при перевірці пояснення стосовно використання кредитних коштів в 2013-2014 році саме в господарській діяльності, що дає позивачу право на віднесення відсотків до витрат підприємства.

Але відповідно до ст.77 КАС України обов'язок доказування покладається на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тому він повинен довести суду, що позивач використовував кредитні кошти не для здійснення господарської діяльності. Відповідач таких доказів суду не надав, тому позивачем правомірно віднесено до витрат 8 454825 грн. за 2013-2014 роки.

7) Відповідно до матеріалів попередньої перевірки ( акт від 31.07.2013 № 263/14-04-22-01/00952114) встановлено не цільове використання отриманих кредитних коштів від банківської установи ТОВ «Місто Банк» по кредитному договору для поповнення обігових коштів. Підприємством укладено договір купівлі-продажу цінних паперів від 09.08.2012 з ТОВ «Ласфано-Україна» на суму 6 019 700 грн.

На порушення п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України ПАТ включено до витрат, що враховані при визначенні об'єкта оподаткування від'ємне значення суми курсових різниць по нецільовому використанню кредитних коштів по договору з ПАТ «Місто Банк» на суму курсових різниць 6 772 024 за 2014 рік.

Результати перевірки від 31.07.2013 оскаржуються в суді по справі № 814/5050/13а.

8) За результатами попередньої перевірки встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2012 в сумі 9 923 974 грн. В період, що перевірявся ПАТ декларувало від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 в сумі 18 063000 грн., за 2014 - 8 174 000 грн. Причиною збитковості підприємства також є той факт, що підприємство в деклараціях з податку на прибуток за 2013 відображає збитки минулих податкових періодів.

Позивач за наслідками попередньої перевірки від 31.07.2013 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.08.2013, яким зменшено суму від'ємного значення з податку на прибуток в сумі 9 923974 грн. по справі № 814/5050/13а. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.09.2017 року, яке набрало законної сили, позов задоволено та скасоване повідомлення-рішення № від 19.08.2013.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, позивач правомірно відобразив у декларації з податку на прибуток від'ємне значення за 2012 рік в сумі 9 923974 грн. та включив до витрат, що враховані при визначенні об'єкта оподаткування від'ємне значення суми курсових різниць по використанню кредитних коштів по договору з ПАТ «Місто Банк» на суму курсових різниць 6 772 024 за 2014 рік.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не зазначено, яким чином наявність податкової інформації стосовно контрагента позивача може вплинути на правомірність формування податкового кредиту та витрат і на реальність угоди.

Враховуючи викладене, позовні вимоги належить задовольнити.

Судові витрати належить повернути позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" (вул. 1-а Слобідська, 122, м. Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 00952114) до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Потьомкінська, 24/2, м. Миколаїв, 54030 ідентифікаційний код 39554010) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.07.2015 року № , № , від 21.10.2015 року №

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Потьомкінська, 24/2, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код) на користь Приватного акціонерного товариства "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" (вул. 1-а Слобідська, 122, м. Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 00952114) судовий збір у сумі 35133,76 грн. (тридцять п'ять тисяч сто тридцять три гривні 76 коп.), сплачений платіжним дорученням № 2 від 16.12.2015 року та платіжним дорученням № 1 від 16.12.2015 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко