Справа № 804/1782/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2018 року

Київ

справа №804/1782/16

провадження №К/9901/11493/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

за участю секретаря судового засідання: Гулової О. І.,

представник третьої особи -Маркусь А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 804/1782/16

за позовом ОСОБА_2 до Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, за участю третьої особи - Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Дадим Ю. М., суддів: Богданенка І. Ю., Сколишева О. О.,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Управління державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області), за участю третьої особи - Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

стягнути з відповідача одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 18883,65 грн.;

стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 06 листопада 2015 року по день прийняття постанови, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати у розмірі 117,41 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що згідно з наказом Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області № 110 о/с від 06 листопада 2015 року "По особовому складу" його звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), через скорочення штатів.

Позивач вказує, що з моменту звільнення по день звернення до суду Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області не розрахувався з позивачем в повному обсязі та не сплатив одноразову допомогу при звільненні.

На переконання ОСОБА_2 відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, передбачену статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_2 звернувсь до суду з метою захисту своїх законних прав.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року в позові відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В решті позову - відмовлено.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги вказує на відсутність правового механізму нарахування та виплати одноразової грошової допомоги на момент звільнення позивача із займаної посади.

Касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ, обіймаючи посаду міліціонера-водія спеціального взводу груп затримання Дніпродзержинського міжрайонного відділу Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області, маючи спеціальне звання старшини міліції.

Наказом Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області № 110 о/с від 06 листопада 2015 року "По особовому складу" звільнено позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "з" Положення № 114, через скорочення штатів. Вислуга років в календарному обчисленні на день звільнення позивача становила 11 років 05 місяців 24 дні.

Листом Управління поліції охорони в Дніпропетровській області від 26 лютого 2016 року № Д-2а/зап/43/23/02-2016 позивача повідомлено, що, враховуючи положення статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", одноразова допомога при звільненні не нараховувалась, будь-яка заборгованість в Управлінні поліції охорони в Дніпропетровській області відсутня.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що однією з обов'язкових умов виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у зв'язку із скороченням штатів є наявність у особи права на призначення пенсії на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, прийшов до висновку, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав. Тому ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Водночас, відмовляючи в іншій частині, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про незастосування до спірних правовідносин положення статей 116, 117 КЗпП України, оскільки порядок проходження служби в органах внутрішніх справ регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 та Законом України "Про міліцію", тобто нормами спеціального законодавства, які в свою чергу є пріоритетними.

Верховний Суд частково погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічне положення закріплено в абзацах першому - третьому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - Постанова КМ України від 17 липня 1992 року № 393), згідно з якими військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення пункту 10 Постанови КМ України від 17 липня 1992 року № 393 не пов'язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що частиною першою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам:

які мають право на пенсію за цим Законом і звільняються зі служби за станом здоров'я;

які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше.

Як свідчать встановлені обставини справи, станом на час звільнення з органів внутрішніх справ, вислуга років позивача складала 11 років 05 місяців та 24 дні, а підставою для звільнення слугувало скорочення штатів, що, виходячи з приписів чинного законодавства, надає йому право на отримання одноразової грошової допомоги.

Слід зазначити, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав.

Тому ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі 21-80а15.

За такого правового врегулювання та обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.

Водночас Верховний Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 1.18. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 31 грудня 2007 року № 499, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Разом з тим, а ні Законом України "Про Національну поліцію", а ні Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника з органів внутрішніх справ.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звільнено зі служби в органах внутрішніх справ 06 листопада 2015 року у відповідності до наказу Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області № 110 о/с, тоді як, фактичний розрахунок позивачу на день його звернення до суду проведено не було, оскільки відповідач закон розумів так, що допомогу не слід виплачувати взагалі.

Отже, спір у цій справі стосується розміру належних звільненому працівникові сум.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання та обставин справи Верховний Суд вважає, що судом апеляційної інстанції допущено незастосування закону, який підлягав застосування, зокрема положення статей 116, 117 КЗпП України у їх взаємозв'язку з приписами Закону України "Про міліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права саме по собі дає підстави суду касаційної інстанції згідно з частиною третьою статті 341, пунктом 3 частини першої статті 349 та статті 351 КАС України, не обмежуючись доводами та вимогами касаційної скарги, змінити рішення суду повністю, або частково, змінивши його мотивувальну та (або) резолютивну частину.

Як убачається з матеріалів справи, судом апеляційної інстанції позовні вимоги задоволено шляхом зобов'язання Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з цим, відмовляючи в іншій частині, суд апеляційної інстанції виходив з мотивів незастосування до спірних правовідносин положення статей 116, 117 КЗпП України.

Аналіз обставин справи та зібраних доказів дає підстави для висновку про наявність у цій справі спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, а відтак стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні в частині мотивів його прийняття.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Управління державної служби охорони при Головному управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року змінити в частині мотивування, в решті залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець