Справа № 820/3058/18
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 р. № 820/3058/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

представника позивача - Шипенка М.С.,

представника відповідача - Рочняк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Владар - Харків" до Головного управління ДФС України у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Владар - Харків", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд: скасувати податкові повідомлення - рішення від 25.01.2018 р. № 1, № 1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки, викладені в акті позапланової невиїзної документальної перевірки від 05.01.2018 №76/20-40-14-11-11/32947554 є необґрунтованим, ґрунтуються на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень та не відповідають обставинам справ, а тому спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, висновки якого стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, у зв'язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Владар - Харків" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи з податковий номер 32947554.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області на підставі наказу № 7924 від 18.12.2017, згідно з п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, проведено позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Владар - Харків" з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ "Таффі - Груп", за квітень 2016 року, з ТОВ"Евантес Компані" за лютий 2017 року, з ТОВ "Орамда" за листопад 2016 року, з ТОВ "Арсенал Пром" за березень 2017 року, з ТОВ "Альтос Груп" за березень 2017 року, з ТОВ "Пульс - Н" за липень 2017 року, з ТОВ "Фінкомплюс" за червень, серпень 2017 року.

Результати перевірки викладені в акті від 05.01.2018 №76/20-40-14-11-11/32947554 (а.с.9-46, т.1).

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ "ТД Владар - Харків":

- п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.10 ст.2011 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит, що призвело до заниження податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 915195 грн., у тому числі за листопад 2016 року у сумі 65967 грн., за лютий 2017 року у сумі 316667 грн., за березень 2017 року у сумі 100000 грн., за червень 2017 року у сумі 72409 грн., за липень 2017 року у сумі 175000 грн. за серпень 2017 року у сумі 185152 грн; зменшення від'ємного значення з ПДВ на загальну суму 412626 грн., у тому числі за квітень 2016 року у сумі 517 грн., за листопад 2016 року у сумі 234033 грн., за червень 2017 року у сумі 109405 грн., за серпень 2017 року у сумі 68671 грн.

На підставі акту перевірки від 05.01.2018 №76/20-40-14-11-11/32947554 податковим органом були винесені податкові повідомлення рішення, а саме:

- податкове повідомлення рішення від 25.01.2018 року №1, яким було визначене податкове зобов'язання ТОВ "ТД Владар - Харків" з податку на додану вартість в розмірі 915195,00 грн. та штрафними (фінансовим) санкціями в розмірі 228798,75 грн;

- податкове повідомлення рішення від 25.01.2018 року № 1, яким було зменшено суму від'ємного значення з податку на додану вартість ТОВ "ТД Владар - Харків" в розмірі 412626,00 грн.

Позивач не погодився з винесеними податковими повідомленнями - рішеннями від 25.01.2018 року № 1 та № 1 та звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що підставою для встановлення вказаних висновків та винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, укладених позивачем з ТОВ "Таффі - Груп", з ТОВ"Евантес Компані" , з ТОВ "Орамда", з ТОВ "Альтос Груп", з ТОВ "Пульс - Н", з ТОВ "Фінкомплюс" .

З матеріалів справи вбачається, що позивач мав в травні 2016 року взаємовідносини з ТОВ «Таффі-груп» щодо постачання роутера на загальну суму 3100 грн., в т.ч. ПДВ 516,67 грн.

На підтвердження вказаних взаємовідносин позивачем була надана видаткова накладна №39 від 11.05.2016 р., податкова накладна №39 від 26.04.2016 р. та платіжне доручення від 26.04.2016 р. №8166.

Судом встановлено, що позивачем з ТОВ «Орамда», ТОВ «Евантес Компані», ТОВ «Альтос груп», ТОВ «Пульс-Н» були укладені договори №3110/32-1 від 31.10.2016 р., №0302/2 від 03.02.2017 р., №2802/2-1 від 28.02.2017 р., №3006/001 від 30.06.2017 р.

Всі вищенаведені договори передбачали надання маркетингових послуг щодо дослідження ринку товарів по відношенню до акумуляторної продукції та проведення переддоговірних процедур стосовно укладення договорів Позивача з його контрагентами в листопаді 2016 р., лютому, березні та липні 2017 р.

Матеріалами справи підтверджено, що основною діяльністю позивача є продаж акумуляторної продукції, що, між іншим, зафіксовано в додатку №2 до Акту перевірки. Відтак, вищенаведені договори про надання послуг є безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача.

За наслідками виконання договорів, укладених з ТОВ «Орамда», ТОВ «Евантес Компані», ТОВ «Альтос груп», ТОВ «Пульс-Н» були складені помісячні звіти про виконані роботи (послуги).

У вказаних звітах наводився перелік підприємств, з якими було проведено рекламні компанії (презентації, переговори) у відповідному місяці, наводився перелік підприємств, з якими за наслідками надання послуг були укладені договори.

Крім того, за наслідками наданих послуг були забезпечені разові поставки акумуляторної продукції, що підтверджується відповідними видатковими накладними. Таким чином, з боку ТОВ «Орамда», ТОВ «Евантес Компані», ТОВ «Альтос груп», ТОВ «Пульс-Н» було забезпечена реалізація продукції позивача у відповідних місяцях надання послуг.

Також судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Фінкомплюс ЛТД» були укладені договори поставки №01080/16 від 01.08.2017 р., №2108/17 від 21.08.2017 р. та договір про надання послуг №3105/11 від 31.05.2017 р.

За договором поставки №2108/17 від 21.08.2017 р. був поставлений свинець на загальну суму 32 234,04 гри., що підтверджується видатковою накладною №62 від 21.08.2017 р., а транспортування вказаного товару до позивача підтверджується товарно- транспортною накладною №0000089 від 21.08.2017 р., в подальшому вказаний товар був проданий 22.08.2017 р. КП «Харківводоканал», що підтверджується договором поставки №32/2-ПЦ/17 від 03.02.2017 р., а також видатковою та товарно-транспортною накладною.

За договором поставки №01080/16 від 01.08.2017 р. були поставлені запчастини на транспортний засіб на загальну суму 1 490 704,11 грн. що підтверджується видатковою накладною №31 від 07.08.2017 р., а транспортування вказаного товару до позивача підтверджується товарно-транспортною накладною №0000407 від 07.08.2017 р. В подальшому вказаний товар був переданий позивачем ТОВ «Автоскладальне підприємство «Кобальт» за договором №16/17 на виконання робіт із матеріалу замовника від 15.03.2017 р., що підтверджується видатковою накладною №11 від 07.08.2017 р. За наслідками виконання робіт за договором був зібраний самоскид АС-3163/4, що підтверджується накладною на передачу готової продукції №62 від 16.08.2017 р.

За договором №3105/11 від 31.05.2017 р. надавались послуги з поточного обслуговування акумуляторних батарей та перевірки на відповідність технічної документації продукції, яка знаходилась у власності позивача. За наслідками проведення робіт був складений звіт про проведення контролю поточного стану акумуляторних батарей з комплексом заходів для проведення передпродажної підготовки.

Як вбачається з вищенаведеного звіту, акумуляторні батареї, які надавались для проведення робіт не відповідали за параметрами показникам паспорту і за наслідками проведення робіт такі показники виправлялись. Роботи по перевірці на відповідність технічної документації продукції, як вбачається з відповідного договору, складались з кількох етапів: зовнішній та внутрішній огляд, вимірювання, випробування продукції кількома способами на предмет відповідності продукції вимогам ДСТУ. Невідповідність акумуляторних батарей, які мав продавати позивач, їх показникам за паспортом та технічній документації ДСТУ могло призвести до значних негативних наслідків з боку покупців продукції в вигляді повернення всієї партії товару.

Таким чином, господарські операції ТОВ "ТД Владар-Харків" з його контрагентами мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Суд зазначає, що про фактичне виконання умов договору свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і п. 2.4. ст. 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Однак, в даному випадку виконання договорів поставки між позивачем та його контрагентом підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та ТОВ "Таффі - Груп", з ТОВ"Евантес Компані", з ТОВ "Орамда", з ТОВ "Альтос Груп", з ТОВ "Пульс - Н", з ТОВ "Фінкомплюс" виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Слід звернути увагу на те, що зауваження щодо форми та змісту наданих податкових накладних з боку контролюючого органу в акті перевірки відсутні.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та ТОВ "Таффі - Груп", ТОВ"Евантес Компані" , ТОВ "Орамда", ТОВ "Альтос Груп", ТОВ "Пульс - Н", ТОВ "Фінкомплюс" належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України .

Крім того, суд не приймає посилання відповідача в акті перевірки на податкову інформацію, що надійшла від органів податкової міліції та органів державної фіскальної служби, з огляду на наступне.

Суд відмічає, що в силу закону, отримання контролюючим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Суд вважає за необхідне вказати, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, статті 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальному провадженню, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Згідно п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів

Законом не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах з підстав викладених відповідачем, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг). Окрім того порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином формування податкового кредиту та податкового зобов'язання платником ПДВ здійснено відповідно до вимог Податкового кодексу України за правилом першої події.

Щодо тверджень відповідача, що згідно службової записки працівника органу податкової міліції ТОВ «Таффі-груп» не знаходиться за місцезнаходженням, суд зазначає наступне.

Вказана службова записка датована вереснем 2017 р., в той час, коли взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Таффі-груп» були в травні 2016 р. Тобто, інформація, яка викладена в службовій записці не може застосовуватись до господарських операцій, які мали місце за півтора роки до її складання.

Також в Акті перевірки відповідач зазначає, що ТОВ «Таффі-груп» не надавало звіт за формою 1-ДФ протягом 2 та 3 кварталу 2016 р. На цій підставі Відповідач робить висновок про відсутність трудових ресурсів у вказаного платника податків. Проте, в Акті перевірки відповідач сам же і спростовує вказані висновки, оскільки робить посилання на те, що згідно з звітом про суми нарахованої заробітної плати (форма Д4) у ТОВ «Таффі-груп» в квітні 2016 р. працювало 5 осіб.

Крім того, в Акті перевірки відповідач зазначає, що у ТОВ «Таффі-груп» відсутні виробничі та складські приміщення. З цього приводу необхідно зазначити, що для здійснення господарської операції з продажу роутера не потрібна наявність виробничих та/або складських приміщень.

Все наведене свідчить про те, що Відповідачем під час складання Акту перевірки була використана інформація, яка не спростовує проведеної господарської операції між Позивачем та ТОВ «Таффі-груп».

За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, перевіряючи правомірність такого рішення, суд відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України повинен перевірити, чи прийняте воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Владар - Харків" до Головного управління ДФС України у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС України у Харківській області від 25.01.2018 р. № 1.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС України у Харківській області від 25.01.2018 р. № 1.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Владар - Харків" (61002, м. Харків, пров. Каплунівський, 14, ) судові витрати в загальному розмірі 23349 (двадцять три тисячі триста сорок дев'ять ) грн. 30 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС України у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, буд.46, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.06.2018 року.

Суддя О.М. Тітов