Справа № 816/1399/18
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/1399/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідачів: 1. Управління кадрового забезпечення Національної поліції України 2. Національної поліції України
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

27.04.2018 ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління кадрового забезпечення Національної поліції України (надалі Управління кадрового забезпечення, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління кадрового забезпечення щодо нерозгляду звернення ОСОБА_1 від 01.04.2018 реєстраційний номер ФИ-7986946;

- визнати бездіяльність Управління кадрового забезпечення щодо незабезпечення відповідного реагування на звернення ОСОБА_1 від 01.04.2018 реєстраційний номер ФИ-7986946;

- визнати протиправною бездіяльність Управління кадрового забезпечення щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 01.04.2018 реєстраційний номер ФИ-7986946;

- зобов'язати начальника Управління кадрового забезпечення ОСОБА_2 розглянути звернення ОСОБА_1 від 01.04.2018 реєстраційний номер ФИ-7986946 та надати відповідь з урахуванням обставин, встановлених судом.

Підставою для звернення до суду позивач вважає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин у зв'язку з бездіяльністю відповідача щодо нерозгляду його звернень та невжиття належних заходів реагування.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 816/1399/18; залучено до участі у справі № 816/1399/18 у якості співвідповідача Національну поліцію України; розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

01.06.2018 до суду надійшов відзив на позов від Національної полії України, у якому зазначено, що станом на момент звернення позивача із зверненням ОСОБА_2 не перебував на посаді начальника ДКЗ, а тому позовні вимоги, звернені до начальника ДКЗ ОСОБА_2, є необґрунтованими. За доводами відповідача-2, враховуючи те, що в зверненні позивача вказано про порушення вимог кримінального процесуального законодавства слідчим Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3, то відповідно до резолюції керівництва НПУ розгляд указаного звернення доручено іншому структурному підрозділу апарату центрального органу управління НПУ ОСОБА_4 слідчому управлінню /а.с. 30-34/.

Суд зазначає, що копію ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 відповідач-1 отримав 11.05.2018 /а.с. 29/. Правом подання відзиву на позов відповідач-1 не скористався.

Згідно з частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 01.04.2018 через "Урядовий контактний центр" направив звернення до Національної поліції України № ФИ-7986946, адресоване особисто начальникові Управління кадрового забезпечення Національної поліції України генералу поліції третього рангу ОСОБА_2 /а.с. 18-20/.

У вказаному зверненні позивач просив ініціювати своєчасне здійснення певних процесуальних дій з проведенням необхідних слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій щодо збирання доказів та проведення процесуальних дій, передбачених КПК України; просив провести комплексну службову перевірку з притягненням слідчого Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3О, до відповідальності; за системні порушення прав позивача просив вирішити питання щодо щодо перебування на займаних посадах винних осіб /а.с. 19-20/.

ОСОБА_4 слідчого управління Національної поліції України від 17.04.2018 за підписом т.в.о. заступника начальника відділу ОСОБА_5 повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про те, що у ОСОБА_4 слідчому управлінні Національної поліції України в межах компетенції розглянуті звернення позивача аналогічного змісту щодо неналежного здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0001109 від 08.08.2015, а також з інших питань. Зазначено, що з питань, ініційованих у цих зверненнях, позивача змістовно поінформовано 26.03.2018 ОСОБА_4 слідчим управлінням Національної поліції України /а.с. 21/.

Позивач, вважаючи, що звернення не розглянуто по суті особою, якій звернення адресовано, та за результатом його розгляду не надано відповіді щодо усіх порушених питань, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" (надалі Закон № 393/96-ВР).

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано статтею 15 Закону № 393/96-ВР, згідно з якою органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) ОСОБА_7 Союзу, ОСОБА_8 Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Суд звертає увагу на те, що звернення позивача від 01.04.2018 подане через Урядовий контакт-центр із зазначенням в якості основного отримувача такого звернення особисто начальника Управління кадрового забезпечення Національної поліції України генерала поліції третього рангу ОСОБА_2 та стосувалось організації досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001109 посадовими особами слідчого відділу Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону № 393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

За приписом частини четвертої статті 7 Закону № 393/96-ВР забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Положеннями пункту 4 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із пунктом 5.2 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 №1177 (надалі Положення № 1177 (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), щодо кожного звернення не пізніше ніж у пятиденний термін повинно бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до свого провадження; передати на вирішення до підпорядкованого чи іншого органу; надіслати за належністю до іншого органу виконавчої влади, якщо питання, порушенні у зверненні, не входять до компетенції органів внутрішніх справ, про що одночасно повідомити автора; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України "Про звернення громадян".

Суд зазначає, що відповідачем-1 не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження правових підстав для передачі звернення позивача від 01.04.2018 № ФИ-7986946 до ОСОБА_4 слідчого управління Національної поліції України.

Також суд зазначає, що згідно із пунктом 4.4. Положення № 1177 рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

За приписами пунктів 4.6 та 4.7 цього Положення звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

Відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, вжиті апаратом МВС, закладами, установами, підприємствами, що належать до сфери управління МВС, у межах його компетенції, для захисту конституційних прав громадян.

Так, звернення ОСОБА_1 від 01.04.2018 № ФИ -7986946 включало прохання позивача ініціювати своєчасне здійснення певних процесуальних дій з проведенням необхідних слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій щодо збирання доказів та проведення процесуальних дій, передбачених КПК України; проведення комплексної службової перевірки з притягненням слідчого Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 до відповідальності; вирішення питання щодо перебування на займаних посадах винних осіб /а.с. 18-20/.

Водночас лист ОСОБА_4 слідчого управління Національної поліції від 17.04.2018 не є відповіддю на звернення позивача від 01.04.2018, оскільки такий лист не містить відповідей на порушені ініціатором звернення питання.

Так, у відповіді, зокрема не зазначено про заходи, вжиті в межах компетенції щодо питань, порушених у зверненні, не вказано про проведення службової перевірки, її результати або про відсутність підстав для її проведення, не наведено відомостей про прийняте рішення за вимогами позивача.

За таких обставин суд вважає, що відповідь на звернення ОСОБА_1 не містить рішення відповідача по суті звернення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах мала місце не бездіяльність, як зазначає позивач, а були здійснені дії відповідачем-1 щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 01.04.2018 № ФИ-7986946, що є порушенням вищевказаних норм Закону України "Про звернення громадян".

У зв'язку з цим суд вважає за необхідне згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача-1 щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 № ФИ-7986946 та ненадання відповідей на вказане звернення.

Визначаючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача-1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 № ФИ-7986946 із наданням відповідей щодо кожного із поставлених у зверненні питань у порядку, визначеного Законом України "Про звернення громадян".

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною третьою статті 79 цього Кодексу визначено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 159 цього ж Кодексу неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач-1 відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача, у строк, визначений в ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2018, не надав, що дає суду підстави констатувати, що відповідач-1, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій, а відповідна поведінка відповідача-1 розцінюється судом як визнання позову.

З урахуванням вищенаведеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно із частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_1 як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору. Доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36014, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Управління кадрового забезпечення Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 40108578), Національної поліції України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, 40108578) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління кадрового забезпечення Національної поліції України щодо нерозгляду звернення ОСОБА_1 від 01.04.2018, реєстраційний номер ФИ-7986946.

Зобов'язати Управління кадрового забезпечення Національної поліції України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 01.04.2018, реєстраційний номер ФИ-7986946 із наданням відповіді щодо кожного зазначеного позивачем у зверненні питання у порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян".

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Т.С. Канигіна