Справа № 822/3770/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3770/17

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

07 червня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області) (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28.12.2017 звернулася із адміністративним позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправними дії ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області щодо фактичної відмови листом від 23.08.2017 №9-71-14 прийняти її на публічну службу в порядку поворотного прийняття на посаду головного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування громадян ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області та зобов'язати Шепетівське обєднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі укласти з нею трудовий договір та прийняти її на посаду головного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування громадян ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області; стягнути з ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.08.2017 по 26.12.2017 в розмірі 15 489,98 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.02.2018 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області щодо відмови листом від 23.08.2017 №9-71-14 прийняти ОСОБА_2 на публічну службу в порядку поворотного прийняття на посаду головного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування громадян ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області.

Зобов'язано Шепетівське обєднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області укласти з ОСОБА_2 трудовий договір та прийняти її на посаду головного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування громадян ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області, у звязку з поворотним прийняттям на роботу.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позивач просив позов задовольнити повністю, а відповідач - відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що зі сторони позивача було дотримано всіх необхідних законодавством норм і строків для укладення трудового договору саме з 14.08.2017, а заробітна плата, яку позивач не отримала тільки внаслідок безпідставної відмови у прийнятті на роботу, є основним або навіть єдиним джерелом для існування. Отже позивач не мала можливості виконувати свої посадові обовязки лише з вини роботодавця, у звязку із чим виник вимушений прогул.

Відповідач обґрунтував свою апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що разом з попередженням про наступне вивільнення позивачу 18.04.2017 було запропоновано посаду провідного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування громадян на період соціальної відпустки працівника, однак своєю заявою від 18.04.2017 позивач від запропонованої вакантної посади у Шевченківському відділі обслуговування громадян відмовилась.

Разом з тим, відповідач звертає увагу суду на те, що Законом №889 не передбачено норм, щодо обовязку повідомляти вивільнених працівників про наявність вакантних посад.

Позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, яким спростовано доводи апеляційної скарги пенсійного органу.

Відповідачем також надано відзив на апеляційну скаргу позивача, де висловлено заперечення щодо задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_2

Позивач в судовому засіданні вимоги своєї апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги своєї апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити, та висловив заперечення проти апеляційної скарги позивача.

В ході судового розгляду справи, відповідачем було заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача, яке судом було задоволено та допущено заміну ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову та відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

З 03.05.2006 позивач була призначена на посаду головного спеціаліста відділу надходження доходів Управління Пенсійного фонду України в м. Шепетівці, присвоєно 13 ранг державного службовця.

03.05.2007 позивача призначено на рівнозначну посаду головного спеціаліста обліку надходження платежів.

20.07.2007 позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу обліку надходження платежів на період відпустки по догляду за дитиною до 4- років.

01.02.2008 позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу обліку надходження платежів постійно.

03.05.2008 ОСОБА_2 присвоєно черговий 12 ранг державного службовця.

07.10.2012 присвоєно позивачу присвоєно черговий 11 ранг державного службовця.

В січні 2014 року позивач призначена на посаду головного спеціаліста відділу надходження, прогнозування платежів та обліку застрахованих осіб.

В подальшому, 07.05.2015 ОСОБА_2 призначена на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу надходження, прогнозування платежів, обліку застрахованих осіб та контрольно-перевірочної роботи.

24.07.2015 позивача призначено на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу платежів до пенсійної системи та контрольно-перевірочної роботи згідно наказу № 49-ос від 24.07.2015, увільнивши з посади головного спеціаліста відділу надходження, прогнозування платежів, обліку застрахованих осіб та контрольно-перевірочної роботи.

24.02.2017 наказом № 7-ос усіх працівників ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області, в тому числі і позивача, було попереджено про зміну істотних умов державної служби та можливе наступне припинення державної служби відповідно до ч.1 ст. 43 та пункту 1 ч.1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.

При цьому, позивач від запропонованої відповідачем посади провідного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування громадян на період соціальної відпустки основного працівника відмовилась, що підтверджується заявою від 18.04.2017.

25.04.2017 наказом № 4-ос було звільнено ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу платежів до пенсійної системи та контрольно - перевірочної роботи ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області у зв'язку зі скороченням чисельності відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

01.08.2017 згідно Наказу ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України №111 оголошено конкурс на зайняття вакантної посади державної служби категорії "В" - головного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування відділу обслуговування громадян ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області (1 вакансія) та затверджено умови проведення цього конкурсу.

14.08.2017 позивач звернулась до начальника ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про прийняття на роботу на посаду головного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування відділу обслуговування громадян ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області, в порядку поворотного прийняття, передбаченого ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

23.08.2017 листом ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області позивачу відмовлено у прийнятті на посаду головного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування громадян в порядку поворотного прийняття з мотивів відсутності можливості припинення процедури конкурсного відбору.

Позивач не погодившись із такою відмовою звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право позивача на поворотне прийняття її на роботу відповідно до ст. 42-1 КЗпП України підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача, укласти з ОСОБА_2, трудовий договір у зв'язку з поворотним прийняттям на роботу.

Також судом першої інстанції вказано, що даний спір не стосується поновлення на роботі, а лише, питання щодо укладення з позивачем трудового договору на відповідній посаді, а тому, підстави для виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначені ст. 235 КЗпП відсутні.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 83 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII) державна служба припиняється за ініціативою субєкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Пунктом 1 ч. 1. ст. 87 Закону № 889-VIII передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою субєкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною 3 ст. 87 Закону № 889-VIII передбачено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Згідно ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 42-1 КЗпП України встановлено, що працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором.

З вищенаведеної норми слідує, що закон надає право зазначеним у цій статті працівникам на укладення трудового договору у випадках, якщо власник після раніше проведеного ним скорочення чисельності або штату та звільнення працівників, знову здійснює прийняття працівників на роботу. Зазначена норма передбачає переважне право працівника, що працював раніше, бути прийнятим на старе місце роботи, насамперед перед іншими працівниками, які такого права не мають.

Згідно матеріалів справи, протягом року після звільнення ОСОБА_2 відповідачем прийнято на роботу працівника аналогічної кваліфікації.

Як зазначалось вище, наказом ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України №111 від 01.08.2017 оголошено конкурс на зайняття вакантної посади державної служби категорії "В" - головного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування відділу обслуговування громадян ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області (1 вакансія) та затверджено умови проведення цього конкурсу.

04.09.2017 наказом відповідача №36-ос ОСОБА_5 переведено на посаду головного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування громадян відповідно до п.1 ст.40 Закону №889-VIII, як таку, що успішно пройшла конкурсний відбір, з 05.09.2017.

При цьому, 14.08.2017 позивач звертався до відповідача із заявою про прийняття на роботу на вакантну посаду головного спеціаліста ОСОБА_4 відділу обслуговування відділу обслуговування громадян ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області, в порядку поворотного прийняття, передбаченого ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII.

Проте, у задоволенні такої заяви та прийнятті позивача повторно на аналогічну посаду відповідачем відмовлено.

Отже, судом І інстанції вірно вказано, що наказом від 01.08.2017 №111 про оголошення конкурсу на зайняття посади державної служби, (разом із умовами проведення конкурсу) та наказом від 04.09.2017 №36-ос про переведення ОСОБА_5 було порушено право позивача на поворотне прийняття її на роботу у Шепетівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на посаду, яка є аналогічної кваліфікації відносно до посади, яку займала позивач до звільнення.

Апеляційний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Колегія суддів зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 "Афанасьєв проти України" вказав, що спосіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути "ефективним" як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити відновлення порушеного права, в даному випадку, відповідачем трудові гарантії позивача були порушені, у зв'язку із чим повинні бути відновлені шляхом зобов'язання відповідача, укласти з ОСОБА_2 трудовий договір у зв'язку з поворотним прийняттям на роботу з дати звернення позивача із заявою, а саме, 14.08.2017.

З врахуванням наведеного апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Відносно апеляційної скарги позивача, щодо проведення нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи із аналізу вказаної норми та норм, що регулюють порядок поворотного прийняття особи на роботу після скорочення наведених вище, апеляційний суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку з дня звернення її з заявою до відповідача про поворотне прийняття на державну службу (14.08.2017), підпадає під правове регулювання ст. 235 КЗпП України та є похідною від першої вимоги - зобов'язати прийняти позивача на публічну службу в порядку поворотного прийняття, шляхом укладання трудового договору . При цьому належним способом захисту порушеного права в такому випадку буде стягнення середнього заробітку за період з дня відмови у прийнятті на державну службу (14.08.2017) по день набрання даним судовим рішенням законної сили (7.06.2018)

Згідно матеріалів справи, середньоденна заробітна плата позивача становила 207,62 грн., кількість робочих днів за період від 14.08.2017 по 07.08.2018 становить 203 дні.

Таким чином, з розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу по справі №822/3770/17, що знаходиться в матеріалах справи, загальна сума, що підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь позивача становить 37 786,86 грн.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення вимог апеляційної скарги позивача та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на її користь.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні адміністративного позову з постановленням нової постанови про задоволення адміністративного позову .

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи вказане, постанова суду підлягає негайному виконанню в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області) відмовити повністю.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року - скасувати.

В цій частині прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () на користь ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 14 серпня 2017 року по 07 червня 2018 року в розмірі 37 786, 86 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят шість грн. 86 коп.)

В іншій частині постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 червня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7