Справа № 698/1161/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2018 року

Київ

справа №698/1161/15-а

адміністративне провадження №К/9901/7070/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Катеринопільського районного суду Черкаської області в складі судді Кухаренко О.В. від 04.12.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Бєлової Л.В., Гром Л.М., Міщука М.С. від 02.03.2016 у справі №698/1161/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Катеринопільському районі Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Катеринопільському районі Черкаської області про утримання з 01 квітня 2015 року пенсії позивача;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Катеринопільському районі Черкаської області поновити позивачу виплату пенсії з 01 грудня 2015 року у призначеному розмірі.

Постановою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року, адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Катеринопільському районі, Черкаської області щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2015 року не правомірними.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Катеринопільському районі, Черкаської області поновити виплату ОСОБА_2 пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2015 року.

У задоволенні позову в інший частині відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Управління ПФУ подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що в період з 1 квітня 2015 року позивач не мала права на отримання призначеної пенсії, у зв'язку з чим нарахування та виплати не проводились, а тому суди безпідставно застосували Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки пенсію позивачу призначено пенсію згідно Закону України "Про державну службу".

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами встановлено, що позивач з 21 березня 2008 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Катеринопільському районі Черкаської області, їй була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивач працює на посаді начальника архівного відділу Катеринопільської районної державної адміністрації та є державним службовцем.

З 01 квітня 2015 року відповідачем припинено виплату позивачу пенсію за віком, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року.

У липні 2015 року позивач звернулася до відповідача з проханням поновити виплату пенсії, однак, листом від 05 серпня 2015 року № 3/г-10 було повідомлено про відмову у поновленні виплати пенсії.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 2 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII), яким внесено зміни до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Закон -3723) та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ( 3551-12 )), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України" ( 2790-12 ), "Про прокуратуру" ( 1789-12 ), "Про судоустрій і статус суддів" ( 2453-17 ), пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

Отже, з 1 квітня 2015 року призначені за Законом №3723 пенсії за віком не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах, які дають право на призначення, зокрема, пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) у порядку та на умовах, передбачених Законом №2453-VI.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон №213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону №2453-VI.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що оскільки Закон №213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому з 1 червня 2015 року відповідач мав обов'язок поновити виплату пенсії позивачеві, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2016 року (справа № 333/6710/15-а).

Стосовно посилання в касаційній скарзі, що позивач в позовній заяві просила зобов'язати провести виплату пенсії з 01 грудня 2015 року, а не з 01 червня 2015 року, а тим самим суди вийшли за межі позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України (в редакції чинній на момент постановлення судових рішень) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, КАС України дозволяє вийти за межі позовних вимог у разі необхідності судового захисту прав позивача, а відтак, оскільки позивач просила стягнути недоотриману суму пенсії за період з квітня по листопад 2015 року, а поновити виплату з 01 грудня 2015 року, суди попередніх інстанцій обрали належний спосіб захисту прав позивача.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду