Справа № 826/11936/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2018 року № 826/11936/16

Окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качура І.А. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі по тексту також - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві №431 о/с від 17.05.2016 року, в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1.

- поновити ОСОБА_1 на роботі на раніше займаній посаді слідчого Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та допустити негайне виконання судового рішення у цій частині;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2016 р. по 16 травня 2017 року та допустити негайне виконання судового рішення у цій частині.

Позовні вимоги мотивовані тим, що звільнення позивача відбулось з численними порушеннями процедури атестації, тому оскаржуваний наказ в частині звільнення ОСОБА_2 підлягає скасуванню як протиправний, з огляду про що позов просив задовольнити у повному обсязі.

ГУ НП у місті Києві у встановлений судом строк не надав відзив на позовну заяву.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядалась у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження згідно приписів статей 12, 257, 262 КАС України та враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду про наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві №11 о/с від 07.11.2015 р. позивача призначено слідчим відділу поліції (з обслуговування центральної частини міста Києва) Печерського управління ГУ НП у м. Києві, спеціальне звання - "старший лейтенант поліції".

27 січня 2016 року за результатами проходження атестації Атестаційною комісією №5 ГУ НП у м. Києві прийнято рішення про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач подав до Апеляційної атестаційної комісії Північного регіону Національної поліції України скаргу, за результатами розгляду якої, 05 лютого 2016 року прийнято рішення про відхилення скарги ОСОБА_1 на рішення (висновок) Атестаційної комісії №5 ГУ НП в м. Києві від 27.01.2016 р. про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, оскільки апелянт продемонстрував недостатній рівень професійних знань, знання законодавчих та нормативно-правових актів, що регулюють діяльність на займаній посаді, а також у членів комісії виникли обґрунтовані сумніви у чесності кандидата, щодо відповідей про повноту виконання своїх службових обов'язків (а саме їх перевищення), та відсутності мотивації для подальшої служби в поліції.

У подальшому, наказом ГУ НП у м. Києві №431 о/с від 17.05.2016 р. позивача звільнено зі служби в поліції згідно з п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" через службову невідповідність з посади слідчого Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю висновку атестації, наказу про звільнення, вказуючи на неодноразові грубі порушення приписів чинного законодавства при проведенні атестації, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національну поліцію", Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку

Як встановлює стаття 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" (даті також - Закон).

Відповідно до п. 9, 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Суд зазначає, що вказаним Законом передбачена альтернатива вибору для працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, п. 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

При цьому, прийняття таких осіб на службу до поліції свідчить про відповідність таких осіб вимогам до поліцейських, визначеним Законом.

У спірних правовідносинах встановлено, що позивач прийнятий на роботу в поліцію як особа, яка виявила бажання проходити службу в поліції, шляхом видання наказу про призначення за його згодою на відповідну посаду (а не шляхом проходження конкурсу на посади), як визначено п. 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону "Про Національну поліцію".

07 листопада 2015 року наказом ГУ НП № 11 о/с позивача принято на службу до Національної поліції України.

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у п. 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до яких працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, п. 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Як підтверджується матеріалами справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.10.2017 року у адміністративній справі №826/2694/16 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувано рішення Атестаційної комісії №5 Головного управління Національної поліції у м. Києві, оформлене протоколом ОП№15.00002352.0004257 від 27 січня 2016 року, в частині, що стосується ОСОБА_1 про його невідповідність займаній посаді та звільнення із служби в поліції через службову невідповідність, визнано протиправним та скасувано рішення Апеляційної атестаційної комісії Північного регіону, оформлене протоколом ОП№05-02/01-1 від 05 лютого 2016 року, в частині відхилення скарги ОСОБА_1.

Відтак даним рішення встановлено протиправність проведенної атестації щодо позивача.

Частиною 4 статті 78 КАСУ встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги незаконність проведення атестації позивача та безпідставність рішення атестаційної комісії, яка встановлена судовим рішенням у адміністративній справі №826/2694/16 суд приходить до висновку, що звільнення позивача через службову невідповідність за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" відбулось незаконно, тому наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 16.05.2016 року № 431 о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 слідчого Печерського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві - є протиправними та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді слідчого Печерського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується наступним.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю в Україні при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію", Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114, в редакції від 28.10.2015 p., Порядком умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затвердженим Наказом МВС України від 06.04.2016, № 260.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції у місті Києві від 27 жовтня 2016 року б/н середня заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи складає 10168,50 грн., а середньоденна заробітна плата - 169,46 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, в даному випадку з 17 травня 2016 року по 20 квітня 2018 року, що становить 675 календарних днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 114 385,50 грн. (169,46 грн. Х 675 к.д.).

Суд на підставі ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України для належного захисту порушених прав позивача виходить за межі позовних вимог та стягує з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 114 385,50 грн. (сто чотирнадцять тисяч триста вісімдесят п'ять гривень, 50 копійок).

Відповідно до п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Згідно з ст. 9, ч. 1 ст. 72, ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд дійшов висновку, що позовні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 243 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві №431 о/с від 17.05.2016 року, в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1.

3. Поновити ОСОБА_1 на роботі на раніше займаній посаді слідчого Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2016 р. по 20.04.2018 року у розмірі 114 385,50 грн. (сто чотирнадцять тисяч триста вісімдесят п'ять гривень, 50 копійок).

5. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді слідчого Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур