Справа № 243/1766/18
Суддя: Кузнецов Р. В.
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/243/129/2018
Справа № 243/1766/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

за участю:

представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до поліцейського 4 роти батальйону Управляння патрульної поліції в містах Краматорську та Словянську Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Словянську Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до поліцейського 4 роти батальйону УПП в містах Краматорську та Словянську Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 27 лютого 2018 року близько 12 год. 00 хв. вона керувала автомобілем Hyundai Accent д/н: АН 7786 ЕК по вулиці Василівській зі сторони Словянської районної державної адміністрації Донецької області в сторону будинку № 56 по вулиці Університетській м. Словянська Донецької області. Проїхавши перехрестя з вулицею Банківською, вона вирішила повернути праворуч та проїхати через прибудинкову територію вздовж довгих Г- образних чотирьох та пятиповерхових цегляних будинків № 56 та № 58 по вулиці Університетській, і виїхати навпроти будинку № 53 по вул. Університетській, де розташоване відділення Державного ощадного Банку України, оскільки вона не є місцевим жителем, не знає території м. Словянська і може легко заблукати.

Навпроти пятиповерхового житлового будинку № 53 по вулиці Університетській м. Словянська позивачка виїхала із прибудинкової території та зупинила свій автомобіль, залишивши його на декілька хвилин біля тротуару, підійшла до банкомату, а через кілька хвилин повернулася, сіла в авто та почала рух, однак була зупинена поліцейським ОСОБА_3, який на вулиці Університетській міста Словянська навпроти будинку № 53 склав відносно неї постанову «Про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» серії БР-№ 890699 від 27 лютого 2018 року, в якій зазначив, що 27 лютого 2018 року о 12 год. 00 хв. в м. Словянську, по вулиці Університетській, біля буд. № 59, водій ОСОБА_4 здійснила зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушила пункт 8.4. «в» Правил дорожнього руху України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення». Керуючись положеннями ст. 33, ст. 284 КУпАП постановив - прийняти по справі рішення, застосувавши до позивачки адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Позивачка не погодилася з такими хибними доводами поліцейського ОСОБА_3, і перед тим як він виніс рішення по адміністративній справі, негайно повідомила його про те, що вона має бажання при розгляді адміністративної справи користуватися юридичною допомогою адвоката.

Втім, таке клопотання позивачки, поліцейським ОСОБА_3 було залишено без уваги. Натомість останній повідомив, що він є спеціалістом дуже високого рівня, адже пройшов тримісячне навчання в м. Харків, є спеціально навченою людиною, і такі елементарні справи про адміністративні правопорушення для нього не становлять проблеми, а отже, він самостійно прийме рішення по даній адміністративній справі, що негайно і зробив, грубо порушивши при цьому права позивачки на захист.

Позивачка категорично не згодна із постановою про накладення на неї адміністративного стягнення адже вона не порушувала Правил дорожнього руху.

Так, дорожні знаки 3.34 «Зупинка заборонена» чи 3.35 «Стоянка заборонена» не були встановлені на виїзді із прибудинкової території між будинком № 58 та «Будинком культури імені ОСОБА_5» по вулиці Університетській, звідки вона виїздила на вулицю Університетську м. Словянська Донецької області, і тому їй не заборонялося Правилами дорожнього руху України зупиняти свій автомобіль навпроти будинку № 53 по вулиці Університетській, оскільки позивачка не могла самостійно здогадатися, що десь там з іншого боку цієї вулиці можуть бути встановлені такі заборонні дорожні знаки.

Також, при уважному вивченні спірної постанови стає зрозумілим і очевидним те, що вона складена з грубими порушеннями діючого законодавства, а тому є протиправною.

Так, саму постанову прочитати неможливо, адже на ній майже зовсім не видно букви та цифри, поліцейський навмисне не нажимав рукою на ручку, якою її писав, щоб позивачка ніколи не зуміла прочитати текст.

В постанові з незрозумілих для позивачки причин, не зазначена юридична адреса роти № 4 невідомого Батальйону УПП в місті Краматорську та Словянську, а також чітко та повно не вказана адреса дислокації цієї роти № 4, що позбавляє позивачку можливості звернутися до суду та оскаржити дії посадової особи.

У постанові також помилково зазначено про, нібито виявлене правопорушення навпроти будинку № 59 по вулиці Університетській м. Словянська, в той час як свій автомобіль, на дуже короткий проміжок часу, позивачка залишила навпроти будинку № 53, а будинку під № 59 по цій вулиці взагалі не існує, оскільки вулиця закінчується будинком під № 55.

Крім того, в постанові не вказано про те кого ж визнано винним у вчиненні правопорушення, допущена помилка у розмірі штрафу, адже цифрами записано 255 грн., а словами написано «Двісті пятдесят» гривень, не зазначено про те хто керував транспортним засобом, не конкретизовано, на чию користь необхідно сплатити штраф, не встановлені та не вказані свідки правопорушення та вони не опитані письмово, тобто порушено вимоги ст. 36, ст. 280 КУпАП, крім того, в постанові відсутній підпис позивачки ОСОБА_4 про те, що її ознайомлено з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Позивачка не була ознайомлена під підпис із положеннями ст. 63 Конституції України, що неприпустимо при складанні постанови в справі про адміністративне правопорушення, та суперечить вимогам Розділу № 3, та Розділу № 4 «Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення» Наказу МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксовані не в автоматичному режимі», зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 10 листопада 2015 року за номером № 1408/27853.

Наведене свідчить про відсутність будь-яких, законним чином зібраних та належним чином оформлених доказів вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, та невідповідність постанови про накладення адміністративного стягнення вимогам ст. 33, ст. 34, ст. 35, ст. 36, ст. 254, ст. 256, ст. 268, ст. 278, ст. 279, ст. 280, ст. 283, ст. 284 КУпАП та Наказу МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, що зафіксовані не в автоматичному режимі», зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 10 листопада 2015 року за номером № 1408/27853.

У звязку із наведеним, просила суд визнати протиправною та скасувати постанову «Про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», серії БР № 890699 від 27 лютого 2018 року.

Позивачка ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, за участю її представника ОСОБА_6 (а.с. 18).

Представник позивачки ОСОБА_6, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 05 березня 2018 року (а.с. 13) у судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Будучи присутнім у попередніх судових засіданнях пояснення надав аналогічні викладеним в позовній заяві та наполягав на її задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання не зявився, подав до суду відзив. В поданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що дійсно, 27 лютого 2018 року в м. Словянську приблизно о 12 год. 00 хв. інспекторами патрульної поліції було виявлено адміністративне правопорушення, а саме: водій транспортного засобу «Хюндай Акцент» номерний знак НОМЕР_1 по вул. Університетській біля буд. 59 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4 в ПДР України. Факт вчиненого правопорушення був зафіксований на камеру поліцейського, яка відповідно до ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» була закріплена на службовому транспортному засобі поліцейських.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, порушення вимог п. 8.4 в ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно позивачки.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, розгляд справи почався з представлення інспектора, інспектор оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснив особі, що брала участь у розгляді справи, її права і обовязки: ст.ст. 268, 287-289, 307, 308 КУпАП, ст. 63 Конституції України.

Відповідно до ст. 278 КУпАП та п. 5 Розділу III Наказу № 1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор зясував питання про те:

- чи належить до його компетенції розгляд даної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, Органи Національної поліції уповноважені розглядати справи за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП;

- чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. Згідно із ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі;

- чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду. Розгляд справи відбувався у присутності позивачки;

- чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

- чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Ніяких клопотань позивачка не заявляла;

Згідно із ст. 285 КУпАП, позивачку ОСОБА_4 було ознайомлено зі змістом постанови та вручено її копію.

Позивачка в своєму позові оспорює факт законності винесеної відносно неї постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При винесенні спірної постанови, поліцейський керувався Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII , Кодексом України про адміністративні правопорушення, та Наказом № 1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський уповноважений здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками. Пункт 8 ч. 1 ст. 23 цього Закону встановлює, що поліцейський, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В п. 8.4 ПДР України зазначено, що дорожні знаки поділяються на певні групи. Забороні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Знак 3.34 «Зупинку заборонено» - забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Позивачка в своєму позові зазначає, що заблукала, бо в м. Словянську 830 вулиць та не бачила знак 3.34 «Зупинку заборонено».

На таке твердження позивачки відповідач в своєму відзиві зазначив, що в п. 1.3 ПДР України чітко вказано, що учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими. В п. 2.3 б ПДР України вказується також, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Також, позивачка в своєму позові зазначає неправдиві дані щодо маршруту свого пересування, оскільки під час спілкування з працівниками поліції вона вказувала зовсім інше.

Позивачкою також зазначено, що посадова особа її не ознайомила з правами та обов'язками особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Це твердження спростовується відповідним відеозаписом з камери поліцейського.

З невідомих причин позивачка також посилається на те, що в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 890699 не вказано юридичної адреси роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Словянську Департаменту патрульної поліції.

Згідно із ст. 283 КУпАП та Наказу № 1395 від 07 листопада 2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс Постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Керуючись ст.ст. 44,47,77 КУпАП, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Представник третьої особи на стороні відповідача УПП в містах Краматорську та Словянську ОСОБА_1, у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, пояснення надала аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

26 квітня 2018 року позивачкою ОСОБА_4 до суду були подані пояснення на відзив, в яких нею доповнені підстави для скасування постанови, наведені в позовній заяві. Зокрема зазначено, що відповідач, замість того, щоб здійснити всі необхідні заходи з встановлення додаткових дорожніх знаків на вул. Університетській м. Словянська, що передбачено ПДР України та ЗУ «Про дорожній рух», вирішив піти шляхом найменшого спротиву, та склав відносно неї постанову про накладення адміністративного стягнення, в якій зазначив про те, що 27 лютого 2018 року о 12 год. 00 хв. в м. Словянську, по вулиці Університетській, біля буд. № 59, вона здійснила зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушила пункт 8.4. «в» ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того наполягла на тому, що поліцейський ОСОБА_3 не розяснив їй її права та обовязки, передбачені КУпАП та Конституцією України.

Відповідач прийняв рішення по адміністративній справі відносно неї на місці, не зясувавши при цьому її сімейного становища, наявності чи відсутності на моєму її вихованні малолітніх дітей, стан її здоровя, та матеріального стану, тощо, порушивши таким чином її права на захист, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.

Відповідачка наголошує, що дорожні знаки 3.34 «Зупинка заборонена» чи 3.35 «Стоянка заборонена» не були встановлені на виїзді із прибудинкової території між будинком № 58 та «Будинком культури імені ОСОБА_5» по вулиці Університетській, звідки вона виїздила на вказану вулицю Університетську м. Слов»янськ, Донецької області і тому їй не заборонялося «Правилами дорожнього руху» України здійснювати зупинку автомобіля навпроти будинку № 53 по вулиці Університетській, оскільки вона не могла здогадатися, що десь там з іншого боку цієї вулиці можуть бути встановлені такі заборонні дорожні знаки.

Крім того, будинку № 59 по вулиці Університетській у місті Словянську взагалі не існує - ця вулиця закінчується будинком під № 55.

Поліцейський ОСОБА_3 грубо порушив вимоги ст. 280 КУпАП, де чітко встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати:

- чи було вчинено адміністративне правопорушення;

- чи винна дана особа у його вчиненні;

- чи підлягає вона адміністративній відповідальності;

- чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність;

- чи заподіяно майнову шкоду;

- чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне

правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з»ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також відповідачкою наголошено про помилки відповідача які були допущені при складанні постанови, а саме в зазначенні розміру штрафу, де цифрами записано 255 грн., а словами: «Двісті пятдесят» гривень, не конкретизовано на чию користь має бути сплачений траф, не вказано про те, хто керував транспортним засобом, тощо (а.с. 29-33).

01 червня 2018 року відповідачем ОСОБА_3, до суду було подано клопотання в якому він просив суд не приймати до уваги доводи позивачки зазначені нею у відповіді на відзив на позовну заяву при ухваленні рішення, через те, що провадження по даній адміністративній справі здійснюється з урахуванням особливостей ІІ Параграфу КАС України, та згідно із ч. 1 ст. 269 КАС України, заявами по суті справи у даному випадку є виключно позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

З приводу вказаного клопотання, суд вважає за необхідне одразу зазначити, що згідно із Параграфом І, яким передбачені заяви по суті справи, та який відноситься до Глави І «Письмові заяви учасників справи» Позовного провадження (Розділ ІІ КАС України) Статтею 159 передбачені види та зміст заяв по суті справи.

Так, згідно із положеннями вказаної статті, при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є:

- позовна заява;

- відзив на позовну заяву (відзив);

- відповідь на відзив;

- заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у визначених цим Кодексом випадках.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Так у судовому засіданні достовірно встановлено, і ця обставина не заперечується сторонами, що 27 лютого 2018 року відносно позивачки ОСОБА_4 поліцейським 4 роти батальйону Управляння патрульної поліції в містах Краматорську та Словянську Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_3 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія: БР № 890699 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у звязку із порушенням вимог п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху України.

За змістом вказаної постанови, 27 лютого 2018 року о 12 год. 00 хв. біля будинку № 59 по вул. Університетській м. Словянськ Донецької області водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом автомобілем Hyundai Accent д/н: АН 7786 ЕК, здійснила зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушила п.п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху України, та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ч. 122 КУпАП. Керуючись положеннями ст. 33, ст. 284 КУпАП постановив - прийняти по справі рішення, застосувавши до позивачки адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. (а.с. 7).

У судовому засіданні був переглянутий також відеозапис з камер поліцейських від 27 лютого 2018 року, який міститься на долученому до матеріалів справи .лазерному диску.

З оглянутого у судовому засіданні відеозапису, встановлено, що дійсно, 27 лютого 2018 року близько 12 год. 00 хв. співробітниками патрульної поліції був виявлений автомобіль Hyundai Accent д/н: АН 7786 ЕК який був припаркований біля тротуару вулиці Університетської міста Словянська Донецької області навпроти будинку № 53. Позивачка в цей час перебувала біля банкомату, приблизно через хвилину повернулася до автомобіля де на питання поліцейського, який представився рядовим поліції ОСОБА_3, зазначила, що дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», який би забороняв зупинку на цій стороні вулиці вона не бачила. Поліцейським ОСОБА_3 позивачці усно були розяснені положення ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП. Після того як позивачка перепаркувалася на протилежну сторону вулиці, поліцейським ОСОБА_3 їй було надано для ознайомлення та підпису постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також текст ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП для підпису про ознайомлення із ними. Під час ознайомлення ОСОБА_4 із правами встановленими ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП у письмовому виді, на її питання поліцейський ОСОБА_5 відповів, що позивачка не має можливості надати (письмові) пояснення по даній адміністративній справі оскільки ця справа вже розглянута про що складена постанова про накладення адміністративного стягнення, а пояснення позивачка мала право надати тоді коли він зачитував їй її права. Відповідач зазначив також, що розгляд адміністративної справи відбувався в той час коли він пояснював їй в чому полягало адміністративне правопорушення та розяснював їй її права. Також поліцейський розяснив, що у разі незгоди позивачки із постановою про накладення адміністративного стягнення, остання може звернутися до Управляння патрульної поліції в місті Краматорську по вул. Магістральна, 20 (а.с. 23).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. ч. 1,2 ст. 7 КУпАП)

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із вимогами п. 1.10 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно із п. 8.1. ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.4 «в» ПДР встановлено, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, а зокрема на: в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно з статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Адміністративним правопорушенням відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП визнається, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

При розвязанні спору у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, суд, зокрема, перевіряє чи прийняті такі рішення із дотриманням порядку розгляду справи, передбаченого процесуальними нормами КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

безсторонньо (неупереджено);

добросовісно;

розсудливо;

з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У контексті з положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, яка передбачає розгляд справи про адміністративне правопорушення, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

За правилами ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Відповідно до п. 5 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу III Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

В своєму позові ОСОБА_4, як на підстави для скасування спірної постанови про накладення на неї адміністративного стягнення, серед іншого, посилається на грубе порушення її прав при її винесенні, зазначаючи, що постанова була складена без врахування її заперечень та клопотань. Перед тим як відповідач виніс рішення по адміністративній справі, позивачка повідомила його про своє бажання скористатися юридичною допомогою адвоката при її розгляді, втім, таке її клопотання поліцейським було залишено без уваги.

Крім того, позивачка зазначає про те, що вона не була у повному обсязі ознайомлена із правами особи яка притягається до адміністративної відповідальності та положеннями ст. 63 Конституції України, про що свідчить відсутність її підпису про це в постанові, а під час розгляду справи не були опитані свідки.

Наголосила також на тому, що дорожні знаки 3.34 «Зупинка заборонена» чи 3.35 «Стоянка заборонена» не були встановлені на виїзді із прибудинкової території між будинком № 58 та «Будинком культури імені ОСОБА_5» по вулиці Університетській, звідки вона виїздила на вказану вулицю Університетську м. Словянськ, Донецької області і тому їй не заборонялося «Правилами дорожнього руху» України здійснювати зупинку автомобіля навпроти будинку № 53 по вулиці Університетській, оскільки вона не могла здогадатися, про існування з іншого боку цієї вулиці таких заборонних дорожніх знаків.

Крім того, будинку № 59 по вулиці Університетській у місті Словянську взагалі не існує - ця вулиця закінчується будинком під № 55.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач.

Вирішуючи питання стосовно законності постанови суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У даному випадку відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, на підтвердження вини позивачки у вчиненні адміністративного правопорушення, дотримання її прав при розгляді справи, та процедури її розгляду, надав як доказ, зокрема, відеозапис з камер поліцейських.

Як встановлено із дослідженого у судовому засіданні відеозапису з камер поліцейських, під час ознайомлення ОСОБА_4 із правами встановленими ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП у письмовому виді, на її питання поліцейський ОСОБА_5 відповів, що позивачка не має можливості надати (письмові) пояснення по даній адміністративній справі оскільки ця справа вже є розглянутою про що складена постанова про накладення адміністративного стягнення, а пояснення позивачка мала право надати тоді коли він зачитував їй її права. Відповідач зазначив також, що розгляд адміністративної справи відбувався в той час коли він пояснював їй в чому полягало адміністративне правопорушення та розяснював їй її права.

Із дослідженого відеозапису, суд вбачає, що позивачка в дійсності, була ознайомлена із правами особи яка притягується до адміністративної відповідальності та положеннями ст. 63 Конституції України, втім вони були грубо порушені відповідачем при ухваленні рішення по справі та постанова була складена без зясування наявності клопотань чи заперечень в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також того чи підлягають вони задоволенню. Із відеозапису незрозумілим є також те, коли саме був розпочатий розгляд справи про адміністративне правопорушення, та чи правильно складено матеріали справи про адміністративне правопорушення.

На заперечення вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_4 зазначає, що автомобіль Hyundai Accent д/н: АН 7786 ЕК вона припаркувала навпроти будинку № 53 по вулиці Університетській м. Словянськ Донецької області виїхавши із прибудинкової території між будинками № 58 та «Будинком культури імені ОСОБА_5» по вулиці Університетській, де дорожні знаки 3.34 «Зупинка заборонена» чи 3.35 «Стоянка заборонена» - відсутні, та їй не було відомо про їх існування з іншого боку цієї вулиці.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, а також п. 5 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема питання про те чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи.

Втім, досліджений відеозапис з камер поліцейських не містить фіксування маршруту руху автомобіля Hyundai Accent д/н: АН 7786 ЕК, який би міг свідчити про те, що позивачка проїздила повз заборонні знаки 3.34 «Зупинка заборонена» чи 3.35 «Стоянка заборонена» і, відповідно, свідомо порушила їх.

Згідно із 283 КУпАП , постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості , зокрема, про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення від 27 лютого 2018 року, місцем скоєння адміністративного правопорушення зазначено: м. Словянськ, вул. Університетська, буд. 59, в той час як у судовому засіданні встановлено, що в дійсності, зупинка автомобіля Hyundai Accent д/н: АН 7786 ЕК ОСОБА_4 була здійснена навпроти будинку № 53 по вулиці Університетській м. Словянськ Донецької області.

Таким чином, аналіз досліджених у судовому засіданні доказів та наведених норм чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що спірна постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена з порушенням норм процесуального права, а саме ст. 283 КУпАП, якою передбачено, що постанова повинна містити, зокрема, відомості про місце вчинення адміністративного правопорушення.

У судове засідання відповідач не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки.

Суд зазначає, що постанова про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності не може бути розцінена як беззаперечний доказ вчинення нею правопорушення та дотримання порядку розгляду справи, передбаченого процесуальними нормами КУпАП, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Однак, в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Обовязок субєкта владних повноважень довести правомірність свого рішення в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

З огляду на викладене, суд вважає, що постанову про накладення адміністративного стягнення серія: БР 890699 від 27 лютого 2018 року відносно ОСОБА_4 було винесено з порушенням норм процесуального права, а саме ст. 283 КУпАП, якою передбачено, що постанова повинна містити, зокрема, відомості про місце вчинення адміністративного правопорушення.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не надано доказів, які б спростовували доводи позивачки щодо протиправності постанови про накладення на неї адміністративного стягнення, у звязку із чим, даний адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2,17, 18, 50,77, 104-106, 159-163,167 КАС України, ст.ст. 38, 122, 247, 258, 279, 280, 281, 283 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до поліцейського 4 роти батальйону Управляння патрульної поліції в містах Краматорську та Словянську Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Словянську Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 890699 від 27.02.2018 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_7