Справа № 463/4252/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/3515/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Запотічного І.І., Матковської З.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року (ухвалене головуючим суддею Качур Р.П., о 16 год 39 хв. у м. Львові, повний текст складено та підписано 23 березня 2018 року) у справі № 463/4252/17 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови № 8 Львівського прикордонного загону про правопорушення, повязане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, від 25.07.2017 року про накладення штрафу на позивача у розмірі 8500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що лише працівники Державної прикордонної служби України, в межах визначених законом завдань та обовязків, наділені повноваженнями при здійсненні прикордонного контролю встановлювати наявність належно оформлених документів, зокрема, необхідних для перетину державного кордону України громадянами ОСОБА_2. Також зазначає, що при складанні протоколу, відповідачем не в повній мірі вказано всі необхідні реквізити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2018 в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувану постанову № 8 від 25.07.2018 відповідачем винесено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним законодавством, оскільки позивачем не доведено, що пасажирами, громадянками ОСОБА_3 Kwasna Edyta Sylwia та Muszynska Aleksandra Ann надано належні документи необхідні для перетину кордону між ОСОБА_2 та Україною.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що посадові особи відповідача при складанні протоколу про правопорушення пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень не дотримувались норм Конституції України та Закону України «Про відповідальність перевізників». Крім цього вказує на те, що оскаржувана постанова не відповідає абзацу 3 п. 2 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про відповідальність перевізників», а саме у постанові не міститься ім`я, по батькові посадової особи, яка винесла постанову, зазначено лише прізвище та ініціали тобто постанову підписала не ідентифікована особа, що призводить до не можливості достовірного встановлення чинності постанови. Також покликається на те, що преамбулою Закону України «Про відповідальність перевізників» визначено, що цей ОСОБА_4 встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Відповідач на апеляційну скаргу подав відзив, в якому покликається на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у громадянок ОСОБА_3 Kwasna Edyta Sylwia, яка предявила на паспортний контроль ідентифікаційну картку ОСОБА_3, серії CCV926098, видану 30.06.2016 до 30.06.2026; Muszynska Aleksandra Ann, яка предявила на паспортний контроль ідентифікаційну картку ОСОБА_3, серії: AYW982470, видану 03.09.2014 до 03.09.2014, відсутні документи, необхідні для вїзду до України. А тому вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 20.07.2017 Західним регіональним управлінням Львівського прикордонного загону складно протокол № 440148 про правопорушення повязане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, а саме, Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», відповідно до якого встановлено, що цим перевізником не виконано обовязок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира (пасажирів) документів, необхідних для вїзду до держави прямування (транзиту), що призвело до перевезення через державний кордон України 20.07.2017 о 17:00 рейсом № 706 за маршрутом «Перемишль-Львів», у пункті пропуску без необхідних документів для вїзду до держави прямування (транзиту) Україна, двох пасажирів, а саме: громадянки ОСОБА_3 Kwasna Edyta Sylwia, 03.02.1988 народження, яка предявила на паспортний контроль ідентифікаційну картку ОСОБА_3, серії CCV926098, виданої 30.06.2016 до 30.06.2026, яка не дає право на перетинання державного кордону України; громадянки ОСОБА_3 Muszynska Aleksandra Ann, 31.08.1975 народження, яка предявила на паспортний контроль ідентифікаційну картку ОСОБА_3, серії: AYW982470, виданої 03.09.2014 року до 03.09.2014, яка не дає право на перетинання державного кордону України.

Відповідно до п. 17 протоколу розгляд справи призначено на 25.07.2017 о 16:00 год., у приміщенні Львівського прикордонного загону за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 74.

25.07.2017 начальником Львівського прикордонного загону полковником ОСОБА_5, розглянуто справу про правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних перевезень» та постановив накласти. на перевізника ПАТ «Українська залізниця» штраф у розмірі 8500,00 грн.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне зясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ст. 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт» під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов'язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред'явити їх перевізникові на його вимогу. Перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні, крім обов'язків, передбачених статтею 22 Закону №273/96-ВР, зобов'язаний до початку перевезення перевірити наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред'явив необхідні документи. Відмова перевізника від договору міжнародного залізничного перевезення пасажира, який на його вимогу не пред'явив документи, необхідні для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, не тягне за собою обов'язок перевізника відшкодувати пасажиру заподіяну у зв'язку з цим шкоду. За невиконання обов'язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.

Частиною 2 статті 2 Угоди між ОСОБА_6 України і ОСОБА_6 про взаємні безвізові поїздки (дата підписання 25.06.1996 у, набрала чинності 17.08.1997), дійсними проїзними документами для виїзду за кордон, в розумінні Угоди, для громадян ОСОБА_3 є: дипломатичний паспорт; службовий паспорт МЗС; паспорт; бланковий паспорт; книжка моряка.

Тобто, серед переліку документів, які є проїзними документами для виїзду за кордон ID-картка не значиться.

Згідно з офіційним розясненням Державної міграційної служби, як зазначив суд першої інстанції, ID-картка паспорт, що посвідчує особу, проте не дає права без іншого документа (паспорта громадянина для виїзду чи вїзду за кордон) перетинати межі держав. При перетинанні кордонів з іншими державами у закордонному паспорті-книжечці ставиться відмітка, а перебування іноземця в будь-якій країні світу є обмеженим і контролюється такою відміткою.

В зоні ЄС для перетину кордону в межах співдружності такого роду документів достатньо, однак вказане не стосується України, але і всі інші громадяни ЄС і інших країн світу мають закордонний паспорт, необхідний для кордону.

Враховуючи відсутність документів, необхідних для в'їзду до держави прямування у громадян ОСОБА_3, а саме громадянки ОСОБА_3 Kwasna Edyta Sylwia, 03.02.1988 народження, яка предявила на паспортний контроль ідентифікаційну картку ОСОБА_3, серії CCV926098, виданої 30.06.2016 до 30.06.2026, яка не дає право на перетинання державного кордону України та громадянки ОСОБА_3 Muszynska Aleksandra Ann, 31.08.1975 народження, яка предявила на паспортний контроль ідентифікаційну картку ОСОБА_3, серії: AYW982470, видану 03.09.2014 до 03.09.2014, яка не дає право на перетинання державного кордону України, відносно позивача було складено протокол про правопорушення, пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень на основі якого прийнято оскаржувану постанову.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» встановлено, що підприємства (їх об'єднання), установи, організації, фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира, але не більше двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за одне перевезення.

Відповідно до преамбули Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» цей ОСОБА_4 відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють ОСОБА_7 Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, ОСОБА_7 Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

ОСОБА_4 прийнятий на підставі міжнародно-правових актів, а саме: Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють ОСОБА_7 Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, ОСОБА_7 Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Стаття 7 («Прикордонні заходи») ОСОБА_7 Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми передбачає наступне: без шкоди для міжнародних зобов'язань стосовно вільного пересування осіб Сторони будуть посилювати, наскільки це можливо, такий прикордонний контроль, який може бути необхідним для запобігання й виявлення торгівлі людьми; кожна Сторона вживає законодавчих або інших відповідних заходів для запобігання, наскільки це можливо, використанню транспортних засобів, які експлуатуються комерційними перевізниками, для вчинення правопорушень, визначених згідно із цією ОСОБА_7; де це доцільно й без шкоди для відповідних міжнародних конвенцій такі заходи включають запровадження обов'язку комерційних перевізників, зокрема будь-якої транспортної компанії або власника чи оператора будь-якого транспортного засобу, упевнитися, що всі пасажири мають проїзні документи, які вимагаються для в'їзду до приймаючої держави; кожна Сторона вживає необхідних заходів згідно зі своїм внутрішнім законодавством для забезпечення санкцій у випадках порушення обов'язку, викладеного в пункті 3 цієї статті; кожна Сторона вживає таких законодавчих або інших заходів, які можуть бути необхідними згідно з внутрішнім законодавством Сторони для відмови у в'їзді або анулюванні віз особам, причетним до здійснення правопорушень, визначених згідно із цією ОСОБА_7.

За таких обставин, будь-яка транспортна компанія зобов'язана упевнитися, що всі пасажири мають проїзні документи, необхідні для в'їзду до приймаючої держави.

Аналогічна норма передбачена статтею 11 («Заходи прикордонного контролю» Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та статтею 11 Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють ОСОБА_7 Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, ОСОБА_7 Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Вказані норми передбачають, що відповідальність перевізника не обмежується національними ліцензіями, не залежить від країни, по території якій здійснюється перевезення. Крім того, комерційний перевізник, у тому числі будь-яка транспортна компанія або власник чи водій будь-якого транспортного засобу, де це потрібно і без шкоди для відповідних міжнародних конвенцій, зобов'язаний упевнитися, що всі пасажири мають проїзні документи, необхідні для в'їзду до приймаючої держави.

Укладаючи договір перевезення, перевізник повинен знати предмет договору та перевірити наявність у пасажира документів, відсутність яких позбавить його (перевізника) можливості виконати прийняті на себе зобов'язання згідно з договором перевезення. Для контролюючих органів факт видачі перевізником проїзного документу свідчить про домовленість учасників договору перевезення про істотні умови цього договору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не були виконані вимоги статті 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт», а саме не виконано зобов'язання до початку перевезення перевірити наявність у пасажирів - громадяни ОСОБА_3 документів, необхідних для в'їзду до держави прямування.

Не приймаються до уваги покликання апелянта на те, що відповідальність перевізників встановлена за невиконання обов'язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність у пасажирів документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, оскільки у даній справі не йдеться про підроблення документів громадянина ОСОБА_3.

Що стосується посилання позивача на окремі порушення та неточності при оформленні протоколу та постанови, то вони не спростовують факту вчинення правопорушення.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, № 303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 ОСОБА_7 зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені норми суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки оскаржувану постанову відповідачем винесено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним законодавством.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року у справі № 463/4252/17 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Повне судове рішення складено 07 червня 2018 року