Справа № 2а-0870/2001/11
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

05 червня 2018 року

справа №2а-0870/2001/11

адміністративне провадження №К/9901/2695/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 травня 2011 року у складі судді Лазаренка М.С. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року у складі колегії суддів Добрядник І.Ю., Бишевська Н.А., Семененко Я.В. у справі №2а-0870/2001/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МК Груп» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МК Груп» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про скасування податкових повідомлень - рішень від 08 вересня 2010 року № /0, від 12 листопада 2010 року №/1, від 08 вересня 2010 року №/0, від 12 листопада 2010 року №/1 з мотивів безпідставності їх прийняття.

13 травня 2011 року постановою Запорізького окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року, позовні вимоги Товариства задовольнити частково, внаслідок чого визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення податкового органу від 08 вересня 2010 року №/0, від 12 листопада 2010 року №/1 та визнані протиправним та скасовані податкові повідомлення-рішення від 08 вересня 2010 року №/0, від 12 листопада 2010 року №/1 в частині нарахування податкового зобов'язання на суму 1 286677,50 грн в тому числі за основним платежем на суму 857785 грн та штрафними санкціями на суму 428892,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з правомірності формування Товариством валових доходів, валових витрат та податкового кредиту, окрім порушення у розмірі 1333 грн з врахуванням нарахованих штрафних санкцій у розмірі 666 грн 50 коп, що обумовило безпідставність визначення спірними податковими повідомленнями - рішеннями податкових зобов'язань з податку на прибуток, податку на додану вартість у скасованій судами частині та застосування штрафних (фінансових) санкцій на ці суми.

11 квітня 2014 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, в задоволенні позову Товариства відмовити у повному обсязі. Відповідач доводить порушення судом норм матеріального права шляхом посилання на положення пункту 3.1 статті 3, підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпунктів 5.2.1, 5.2.10 пункту 5.2, абзацу четвертого підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, пункту 8.7.1 пункту 8.7 статті 8, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 19997 року №168/97. Порушення норм процесуального права судом визначає шляхом посилання на статті 11, 86, 138 Кодексу адміністративного судочинства України.

Податковий орган не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про оцінку спірних господарських операцій про невключення до складу валових доходів по першій події з операцій відвантаження брухту та відходів металів на підприємства Відкрите акціонерне товариство «Запорізький Втормет» та «Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь» ім. А.Н. Кузьміна за звітні податкові періоди перший квартал 2008 року, півріччя 2009 року, три квартали 2009 року, 2009 рік та завищення валових витрат за перший квартал 2010 року внаслідок придбання металоконструкцій по угоді, реальність якою є сумнівною.

Податковий орган також не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про висновок про правомірність формування податкового кредиту, з огляду на непідтвердження факту здійснення господарських операцій з метою їх подальшого використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку, за взаємовідносинами з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес - Строй».

04 червня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційна скарга податкового органу прийнята до провадження внаслідок усунення недоліків встановлених ухвалою цього суду від 22 квітня 2014 року, відкрито по ній касаційне провадження, при цьому справу № 2а-0870/2001/11 із Запорізького окружного адміністративного суду не витребовувалась.

10 січня 2018 року матеріали касаційної скарги № К/9901/2695/18 передані до Верховного Суду.

11 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду матеріали касаційної скарги прийняті до провадження цим судом та витребувано справу №2а-0870/2001/11 із Запорізького окружного адміністративного суду.

24 січня 2018 року справу №2а-0870/2001/11 надійшла на адресу Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди попередніх інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, перебуває на обліку податкового органу, є платником податку на додану вартість. Податковим органом проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 16 жовтня 2007 року по 31 березня 2010 року, за результатами якої складено акт від 20 серпня 2010 року № 1969/23/35500202 (далі - акт перевірки). На підставі акту перевірки згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ (далі - Закон №2181) керівником податкового органу прийняті податкові повідомлення - рішення.

Податковим повідомленням-рішенням від 08 вересня 2010 року №/0 та прийнятим з урахуванням апеляційного адміністративного оскарження 12 листопада 2010 року податковим повідомленням-рішенням №/1, визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, за основним платежем у сумі 859 118 грн. за порушення підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 429 559 грн. на підставі підпункту 17.1.3 статті 17 Закону №2181.

Податковим повідомленням - рішенням від 08 вересня 2010 року № /0 та прийнятим з урахуванням апеляційного адміністративного оскарження 12 листопада 2010 року податковим повідомленням-рішенням №/1 визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1 143 728 грн. за порушення пункту 3.1 статті 3, підпункту 4.1.1, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11, підпункту 1.32 статті 1, пункту 5.1, підпунктів 5.2.1, 5.2.10 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, пункту 8.1.1 підпункту 8.1.2, підпункту 8.3.1, підпункту 8.3.2, підпункту 8.3.3, підпункту 8.3.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР, пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704), пунктами 1 та 2 статті 215, пунктами 1 та 5 частини першої статті 203, частини першої статті 207, статті 208, статті 215, статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 240074 грн. 30 коп. на підставі підпункту 17.1.3 статті 17 Закону №2181.

По податку на прибуток.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій із визначеної податковим органом суми заниженого податку на прибуток 1143728 грн., на 2009 рік припадає 71929 грн., на перший квартал 2010 року 1071799 грн.

Оцінюючи порушення Товариством положень пункту 3.1 статті 3, підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яке за висновком податкового органу полягає у заниженні скорегованого валового доходу на загальну суму 291986,00 грн. внаслідок невключення до його складу доходів суми по першій події - відвантаженню брухту та відходів металів на підприємства Відкрите акціонерне товариство «Запорізький Втормет» та Відкрите акціонерне товариство «Електрометалургійний завод Дніпроспецсталь» ім. А.Н. Кузьміна, суди попередніх інстанцій дослідили всі спірні операції здійснені Товариством з його контрагентами в межах договорів на постачання металобрухту, а також дані бухгалтерського та податкового обліку, факт формування податкових зобов'язань контрагентами за кожною операцією, та дійшли висновку про помилковість доводів податкового органу про включення до валових доходів Товариством суми 5 170 595,45 гривень. Судами встановлено, що за даними відомостей валових доходів в зазначений період по взаємовідносинам з підприємством Відкрите акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.Н. Кузьміна включено суму 4 928 433,88 грн.

Судами попередніх інстанцій здійснено дослідження даних позивача з урахування помилок, які мали місце в період перевірки та їх виправлення, встановлено включення до складу валового доходу всіх доходів від реалізації товарів (робіт, послуг) за четвертий квартал 2009 року згідно вимог підпункту 11.3.1. пункту 11.3. статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого встановлено дотримання Товариством правил формування валових доходів за першою із подій, зокрема збільшення валового доходу за датою відвантаження товарів за операціями, які зазначає касаційною скаргою податковий орган.

Оцінюючи застосування Товариством та податковим органом положень вимог пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1, підпункту 5.2.1, підпункту 5.2.10 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункту 8.7.1 пункту 8.7 статті 8, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від №334/94- ВР від 28.12.1994р. (із змінами та доповненнями) і підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (із змінами та доповненнями) суди попередніх інстанцій дослідили всі спірні операції пов'язані з визначенням валових витрат, які за висновком податкового органу завищені на 4288924,00 грн., у наслідок придбання металоконструкцій по нікчемній угоді, взаємовідносини Товариства з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Буд», укладення та виконання договору купівлі-продажу на придбання металоконструкцій з цим контрагентом, та дійшли висновку про правомірність формування валових витрат.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність формування позивачем валових доходів, валових витрат та податкового кредиту. Доводи податкового органу щодо припущень покладених в основу складу податкового правопорушення, як підстави визначення податків та притягнення до відповідальності є неприйнятними, оскільки протиправність діянь платника податків не доведена.

Визнання угод нікчемними знаходиться за межами компетенції податкового органу. Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що оцінка правочинів податковим органом не відповідає фактичним обставинам та не ґрунтуються на чинному законодавстві з огляду на аналіз статті 204, частини першої та другої статті 215, статті 228 Цивільного кодексу України.

Прийнятним є також посилання судів попередніх інстанцій на положення статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» № 509 від 04 грудня 1990року (діючого на час спірних відносин), аналіз яких дозволяє зробити висновок про те, що до функцій податкових органів не входить визнання договорів нікчемними або не визнання операцій по здійсненню таких правочинів господарською діяльністю підприємства.

Суд вважає, що у разі оспорювання стороною або будь-якою іншою уповноваженою на це особою правочину, факту його нікчемності, такий правочин може визнаватися таким у судовому порядку. Визнання його під час перевірки податковим органом та покладення факту такого визнання в основу податкового правопорушення знаходиться за межами компетенції податкового органу, доводить порушення ним, як суб'єктом владних повноважень основного принципу державного управління закріпленого частиною другою статті 19 Конституції України.

Встановлення судами попередніх інстанцій правомірності формування Товариством валових доходів та валових витрат виключає можливість прийняття правової позиції податкового органу про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток і як наслідок цього застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відтак, доводи податкового органу про недійсність та нечинність угод укладених позивачем з його контрагентами є неприйнятними, як такі що знаходяться за межами компетенції податкового органу.

По податку на додану вартість.

Доведеність правомірності формування позивачем валових витрат доводить правомірність формування податкового кредиту за цими господарськими операціями, та спростовує доводи податкового органу про порушення Товариством положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме придбання товарів з метою їх подальшого використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності позивача як платника податків під час перевірки та під час судового розгляду справи встановлено.

Встановлення судами першої та апеляційної інстанцій обставин здійснення господарських операцій, прийняття позивачем до обліку первинних документів та формуванні на їх підставі витрат та податкового кредиту внаслідок їх відповідності (належності) встановленим вимогам за об'єктивними та суб'єктивними критеріями доводить дотримання вимог всіх зазначених касаційною скаргою норм.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Абзацом першим підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України № 168/97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Верховний Суд вважає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податковий кредит з метою визначення належного до сплати (або належного до відшкодування) податку на додану вартість у межах спірних відносин сформований за наслідком фактично отриманих, використаних у господарській діяльності та оподаткованих операцій зокрема товарів, підтвердженими належними первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з суб'єктами господарювання, і є підставою для формування його податкового обліку, як платника податків.

Первинні документи підтверджують і розкривають суть, внутрішню сторону господарських операцій з отримання та відвантаження товару, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначенні Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996 (далі Закон №996), первинний документ в розумінні статті першої та частини першої статті 9 цього Закону це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Обов'язкові реквізити первинного документа встановлені частиною другою статті 9 Закону №996.

Висновуючись на положеннях норм наведеного Закону, долучені до матеріалів справи первинні документи надані позивачем на підтвердження реальності здійснення ним господарських операцій, прийняті судом першої та апеляційної інстанцій як належні докази їх проведення.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13 травня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року у справі №2а-0870/2001/11 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер