Справа № 825/1652/18
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

04 червня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/1652/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тихоненко О.М.,

за участі секретаря Якуш І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

03.04.2018 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області (далі - ТУ ДСА України в Чернігівській області, відповідач) про визнання дій відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання протиправними та зобов'язання відповідача нарахувати та провести індексацію нарахованих сум і провести їх виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання за період з часу набрання Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 і по час звільнення позивача 13.09.2017 з підвищенням його на 150% мінімальної пенсії за віком відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що на підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.02.2009, ТУ ДСА України в Чернігівській області наказом від 19.05.2010 № 51 по Прилуцькому міськрайонному суду зроблено перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням пільгового обчислення вислуги років та шляхом виплати позивачу одноразово недоплачених коштів, однак з часу набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 відповідачем припинено проведення виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання призначеного останньому на підставі постанови суду, яка набрала чинності. У відповідності до положень ст. 85 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», ст. 47 Закону України від 09.07.2003 № 1058-VІ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 141 Закону України від 07.07.2010 № 2453- VІ «Про судоустрій і статус суддів» позивачу, як учаснику бойових дій повинно виплачуватись щомісячне довічне грошове утримання без урахування одержуваного заробітку. Також вказує, що рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, положення абзаців 1, 2 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 визнано такими, що не відповідають Конституції України. Цим же рішенням Конституційний Суд України в мотивувальній частині дав оцінку абзацу шостому частини п'ятої зазначеної статті, що довічне грошове утримання судді виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України, як такому, що не відповідає Конституції України. Аналіз наведених вище законів і рішення Конституційного Суду України свідчить тільки про те, що з набранням чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010, ТУ ДСА України в Чернігівській області зобов'язано було продовжувати позивачу, як учаснику бойових дій виплачувати призначене за постановою суду, яка набрала чинності, щомісячне довічне грошове утримання, а не припиняти виплату такого, оскільки позивач продовжував працювати і в зв'язку з цим не міг звернутися до органів Управління Пенсійного фонду України з питанням виплати такого утримання. Щомісячне довічне грошове утримання відповідно до положень зазначених вище законів повинно виплачуватися саме за місцем постійної роботи позивача.

16.04.2018 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У відповідності до статтей 261-262 Кодексу адміністративного судочинства України заявами по суті є позов, відзив, відповідь на відзив та заперечення.

03.05.2018 від ТУ ДСА України в Чернігівській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає позовні вимоги, просить відмовити в їх задоволенні, в зв'язку з необґрунтованістю, оскільки на виконання ст. 19 Конституції України, Закону України «Про статус суддів» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010, ТУ ДСА України у Чернігівській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

07.05.2018 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10.05.2018 позивачем надано відповідь на відзив, в якій останній посилається на обставини викладені в позові.

Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання, в якому позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні та розгляд справи провести за його відсутності.

Судове засідання здійснювалося в порядку, встановленому ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.02.2009 задоволено в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1, визнано неправомірними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області що стосується відмови у зарахуванні позивачу на пільгових умовах до вислуги років та стажу роботи на посаді судді періоду проходження дійсної строкової служби на території Демократичної Республіки Афганістан та у призначенні щомісячного довічного грошового утримання на пільгових умовах з 02.11.2005 року та зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області зарахувати позивачу на пільгових умовах до вислуги років та стажу роботи на посаді судді період проходження дійсної строкової служби на території Демократичної Республіки Афганістан з 20.02.1985 року по 10.11.1986 року, встановити позивачу надбавку до посадового окладу за вислугу років, призначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання на пільгових умовах з 02.11.2005 року, провести нарахування і виплату довічного грошового утримання з підвищенням його на 150 % мінімальної пенсії за віком відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та виплатити позивачу недоплачені відповідачем кошти (а.с.19-21).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2009 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.02.2009 залишено без змін (а.с.22-24).

На виконання вищевказаних рішень судів 19.05.2010 Прилуцьким міськрайонним судом прийнято наказ № 51 про перерахунок щомісячного грошового утримання судді ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи судді, який дає право на призначення та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання працюючому судді (а.с.25-26).

В подальшому, наказом Прилуцького міськрайонного суду від 12.09.2017 № 52/447/17-ОР відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.09.2017 № 2750/0/15-17, статтей 24, 116, 143 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України від 28.06.1996 № 254 к/96-ВР, ст. 83 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VІІІ, статтей 22, 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» позивача суддю Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області звільнено з посади судді за його заявою про відставку 13.09.2017, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.09.2017 (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово звертався до ТУ ДСА України у Чернігівській області щодо нарахування та проведення виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання за період з часу набрання Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 і по час звільнення позивача 13.09.2017 з підвищенням його на 150% мінімальної пенсії за віком відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та проведення індексації нарахованих і виплачених сум (а.с.11-16).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Питання призначення щомісячного грошового утримання суддів регулювалося ст. 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Статтею 43 вказаного вище закону передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків.

За суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку.

Судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату та щомісячне грошове утримання судді.

Однак, у зв'язку з втратою чинності Закону України «Про статус суддів» прийнято новий Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010, яким серед встановлених видів забезпечення судді даним законом (розділ ІХ) не містить іншого виду грошового забезпечення, крім суддівської винагороди.

Таким чином ТУ ДСА України в Чернігівській області здійснює нарахування та виплату суддівської винагороди.

Відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Частиною 2 статті 141 вказаного закону встановлено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, яким положення абзаців 1 та 2 частини 5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 визнано такими, що не відповідають Конституції, цим же рішенням Конституційний Суд України в мотивувальній частині дав оцінку абзацу шостому частини п'ятої зазначеної статті, що довічне грошове утримання судді виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України, як такому, що не відповідає Конституції України не приймаються судом до уваги, оскільки таким чином позивач самостійно трактує відповідне рішення.

Необхідно зазначити, що у пункті 8 рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 зазначено, що Верховний Суд України вважає, що абзац шостий частини п'ятої статті 141 Закону № 2453 в редакціях Закону N 213, Закону N 911 не відповідає Конституції України у цілому. Однак, проаналізувавши конституційне подання Верховного Суду України від 22 січня 2016 року, Конституційний Суд України дійшов висновку, що у ньому не наведено правового обґрунтування неконституційності третього речення вказаного абзацу, а саме: "Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України".

Вказане є підставою для припинення конституційного провадження у справі в цій частині згідно з пунктом 2 статті 45 Закону України "Про Конституційний Суд України" - невідповідність конституційного подання вимогам, передбаченим Конституцією України, Законом України "Про Конституційний Суд України".

Пунктом 9 рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 передбачено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно, на момент виникнення спірних правовідносин щодо нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання діяли норми законодавства, що були прийняті та введені в дію в 2010 році.

Необхідно зазначити, що рішення і висновки Конституційного Суду України є остаточними, набирають чинності з моменту ухвалення (проголошення), проте, законодавчі норми є чинними та обов'язковими до виконання.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що ТУ ДСА України в Чернігівській області діяло в межах повноважень та у відповідності до вимог законодавства, правомірно відмовило позивачу в нарахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 17500, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області (вул. Гонча, 37, м. Чернігів, 14000, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.М. Тихоненко

Повний текст рішення суду складено 12.06.2018.