Справа № 199/2266/17(2-а/199/104/17)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2018 року справа № 199/2266/17(2а/199/104/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 1 грудня 2017 року у справі № 199/2266/17 (2-а/199/104/2017) (суддя Якименко Л.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок пенсії та стягнення заподіяної моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та перерахунку пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262) з 1 січня 2007 року, виходячи з розміру пенсії 90% грошового забезпечення;

- зобовязати відповідача здійснити з 1 січня 2007 року перерахунок та виплату пенсії по інвалідності позивачу у зазначеному вище розмірі;

- зобовязати здійснити виплату не донарахованої пенсії станом на 1 квітня 2017 року в розмірі 16 тисяч гривень;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 тисяч гривень.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 1 грудня 2017 року адміністративний позов задоволений частково, а саме, дії відповідача щодо відмови у вказаному перерахунку та виплаті пенсії визнані протиправними, зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату такої пенсії і стягнуто на користь позивача 500 гривень моральної шкоди.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що позивач звільнений з військової служби у запас, а не у відставку, а тому основний розмір його пенсії без надбавок правомірно визначений в розмірі 50%, а не 55% відповідних сум грошового забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

ОСОБА_1 народився 4 травня 1940 року, є військовим пенсіонером та перебуває на обліку у відповідача з 1 січня 2007 року і отримує пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12, п. «а» ст. 13 Закону № 2262-ХІІ в розмірі 86 % грошового забезпечення за 32 роки вислуги. (а.с. 32).

Позивач з 13.11.1987 звільнений у запас за вислугою років за наказом заступника Міністра оборони СРСР від 28.07.1987 № 0499 згідно з пп. «а» статті 59 (за віком) Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил СРСР. З 4 травня 1995 року у звязку із досягненням віку у 55 років знятий з військового обліку у відставку за віком. (а.с. 8).

Згідно з довідкою МСЕК від 11.05.2006 № 519590 позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 20 квітня 2006 року, причина інвалідності травма, яка отримана при виконанні обовязків військової служби. (а.с. 33).

Позивач є інвалідом війни ІІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням. (а.с. 8).

Позивач вважає, що з 1995 року набув статусу військовослужбовця, звільненого за вислугою років у відставку за віком, у звязку з чим виникли підстави для нарахування йому пенсії відповідно до п. «а» статті 13 Закону № 2262 в основному розмірі 55%, а з урахуванням надбавки за 32 роки вислуги в загальному розмірі 90%, який є граничним. Крім того, з дня встановлення інвалідності у нього виникло право на обчислення пенсії з основного розміру у 55% за станом здоровя як інваліду 3 групи. З такими доводами позивача погодився і суд першої інстанції.

Відповідач же вважає, що оскільки позивач не звільнявся з лав збройних сил у відставку за віком чи за станом здоровя, то основний розмір його пенсії повинен складати 50%, а з урахуванням надбавки за вислугу років 86%, який йому і виплачується.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, проте отримував відмову, останній раз 09.03.2017. (а.с. 9).

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. «а» статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше.

Згідно з п. «а» ст. 13 Закону № 2262 в редакції станом на час виникнення спірних відносин пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

- особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Таким чином, визначальним для встановлення розміру пенсії у 50% або 55% відповідних сум грошового забезпечення є підстава звільнення з військової служби, а саме, пенсія в розмірі 55% встановлюється військовослужбовцям виключно у двох випадках звільнення у відставку за віком або за

станом здоров'я. При цьому колегія суддів зазначає, що така підстава для звільнення повинна бути зазначена саме у наказі про звільнення.

Проте, як зазначалось вище, позивач звільнений з військової служби не у відставку за віком, а в запас.

Відповідно ж до приписів пункту 58 Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил СРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1985 року № 240 (далі Положення № 240), яке було чинним на час звільнення позивача, запас і відставка є різними видами звільнення.

Таким чином, оскільки позивач був звільнений з військової служби в запас, а не у відставку, він не має права на обчислення його пенсії з розрахунку 55% відповідних сум грошового забезпечення.

При цьому безпідставними є посилання позивача на зняття у 1995 році з військового обліку у відставку за віком, оскільки ця обставина не змінює підставу його звільнення саме з військової служби, крім того, останнє не є тотожним зняттю з військового обліку.

За таких же підстав колегія суддів вважає помилковими і висновки суду першої інстанції стосовно необхідності здійснення перерахунку пенсії позивача з огляду на встановлення йому інвалідності у 2006 році.

Позивач і суд першої інстанції послались на приписи статі 23 Закону № 2262, за якими у разі наявності в особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13), зазначивши, що в такому випадку пенсія по інвалідності повинна обчислюватись, виходячи з її основного розміру у 55%, яку з урахуванням надбавки за 32 роки вислуги (12х3=36+55=91%) позивачу необхідно призначити у максимальному розмірі 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що положення статті 23 Закону № 2262 є додатковою гарантією військовослужбовцям, які отримали інвалідність і мають необхідну для призначення пенсії за цим Законом вислугу років, оскільки загальні розмірі пенсії по інвалідності особам, які не мають права на пенсію встановлюються в розмірі, зокрема, інвалідам війни ІІІ групи 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку), а іншим інвалідам ІІI групи 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Позивач має вислугу більше 20 років, а тому за приписами п. «а» статті 13 Закону № 2262 пенсія йому повинна призначатись в розмірі 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням на 3 проценти за кожний рік вислуги понад 20 років, тобто 50+12х3=86%.

Право ж військовослужбовця на обчислення пенсії, виходячи з 55%, може встановлюватись лише у випадку його звільнення з військової служби за такою підставою, як стан здоровя, і така підстава на час звільнення позивача була передбачена в п. 59, 60 Положення № 240 як при звільненні в запас, так і у відставку. Позивач же, як зазначалось вище, звільнений у запас за вислугою років, а тому права на обчислення пенсії, виходячи з 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення не набув.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 1 грудня 2017 року у справі № 199/2266/17 (2-а/199/104/2017) скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: І.В. Юрко