Справа № 808/144/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

05 червня 2018 року

справа №808/144/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2844/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі міста Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у складі колегії суддів Чепурнова Д.В., Поплавського В.Ю., Сафронова С.В. у справі №808/144/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кисенмонтаж» до Державної податкової інспекції у Заводському районі міста Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У січні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кисенмонтаж» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі міста Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 вересня 2012 року № , яким визначенні грошові зобов'язання з податку на прибуток у сумі 718596 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 121460 грн. та № , яким визначені грошові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 388669 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 97167 грн. 25 коп., з мотивів безпідставності їх прийняття.

26 березня 2013 року постановою Запорізького окружного адміністративного суду у складі судді Максименко Л.Я. у задоволені адміністративного позову Товариства відмовлено з огляду на наявність обставин які не потребують доказування відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме встановлених Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011року у справі № 0417/1-298/2011 діянь вчинених певними особами, однією з яких підписувались усі документи від імені контрагента позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд - Буд - Престиж». Доведення вироком вини посадової особи - директора цього Товариства ОСОБА_3 у скоєнні злочинів, передбачених частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205 та частиною другою статті 366 КК України, за висновком суду першої інстанції вказує на нікчемність правочину в силу закону відповідно до частини першої та п'ятої статті 203 та статті 228 Цивільного кодексу України, доводить відсутність реального настання наслідків, обумовлених цим таким правочином. Документи складені за таких обставин на думку суду першої інстанції не відповідають сутності первинних документів та не є підставою для відображення в обліку.

13 травня 2014 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги Товариства задоволено, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення податкового органу від 03 вересня 2012 року № про визначення грошових зобов'язань з податку на прибуток у сумі 718596 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 121460 грн. та № про визначення грошових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 388669 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 97167 грн. 25 коп., з мотивів безпідставності їх прийняття.

Суд апеляційної інстанції висновувався на тому, що реальність надання послуг контрагентом позивача підтверджена належним чином оформленими первинними документами, наявність яких у позивача доводить правомірність формування ним валових витрат та податкового кредиту. Аналізуючи первині документи суд встановив, що договір субпідряду та податкові накладні з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд - Буд Престиж» підписані директором ОСОБА_3, інші документи, зокрема, акти виконаних робіт, довідки про вартість виконаних робіт, рахунки - фактури взагалі підписані з боку контрагента позивача без зазначення посади та П.І.Б. особи.

02 червня 2014 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а в задоволенні позову Товариства відмовити у повному обсязі. Відповідач доводить порушення судом норм матеріального права шляхом посилання на положення пункту 5.1, підпункту 5.2.1, абзацу четвертого підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, пункту 3.1 статті 3, пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 19997 року №168/97. Порушення норм процесуального права судом визначає шляхом посилання на статті 10, 11, 69, 86, 138, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Податковий орган посилається на неврахування судом апеляційної інстанції обставин встановлених вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011року у справі № 0417/1-298/2011, який набрав законної сили 01 грудня 2011 року, зокрема, діянь вчинених керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд - Буд - Престиж». З огляду на встановлені вироком суду факти того, що контрагент позивача не здійснював фактичну статутну діяльність, а лише складав фінансово-господарські документи, відповідач погоджується з висновком суду першої інстанції, що маючи встановлені вироком факти проведення контрагентом позивача безтоварних операцій, складені та належним чином оформлені документи не можуть вважатися первинними.

16 червня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційна скарга податкового органу прийнята до провадження внаслідок усунення недоліків встановлених ухвалою цього суду від 03 червня 2014 року, відкрито по ній касаційне провадження та 20 червня 2017 року витребувано справу № 808/144/13-а із Запорізького окружного адміністративного суду.

05 липня 2017 року справа № 808/144/13-а надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України

10 січня 2018 року справа № 808/144/13-а передана до Верховного Суду.

14 липня 2014 року Товариством надані заперечення на касаційну скаргу, в яких позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для скасування судових рішень та закриття провадження у справі.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Суди попередніх інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, перебуває на обліку податкового органу, є платником податку на додану вартість. Податковим органом проведено документальну невиїзну перевірку Товариства з питання дотримання вимог податкового та іншого законодавства при правових взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Буд Престиж» за період з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2011 року, за результатами якої складено акт від 20 серпня 2012 року № 626/22-022/37276498 (далі - акт перевірки). На підставі акту перевірки згідно з пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України керівником податкового органу 03 вересня 2012 року прийняті податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням № збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 718596 грн. за порушення пункту 5.1, підпункту 5.2.1, абзацу четвертого підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, пункту 3.1 статті 3, пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 121400 грн.

Податковим повідомленням-рішенням № збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 388669 грн. за порушення підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 19997 року №168/97 та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 97167 грн. 25 коп.

Судами також встановлено, що 04 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фотовольтаікс Індастріз Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» укладено контракт за умовами Товариство (позивач у справі) зобов'язалось здійснити монтаж та установку у відповідності до вказаного контракту обладнання та компонентів Центротерм ПВ АГ, доставлених на ділянку, в тому числі з використанням матеріалів Фотовольтаікс, у відповідності із проектною та технічною документацією, а Фотовольтаікс зобов'язався оплатити виконані роботи.

07 листопада 2010 року між Товариством, як генпідрядником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Буд Престиж», як субпідрядником укладено договір субпідряду, відповідно до умов якого генпідрядник доручає, а субпідрядник приймає на себе зобов'язання з виконання робіт по ізоляції устаткування та трубопроводів на об'єктах генпідрядника на території Відкритого акціонерного товариства «Завод напівпровідників», а генпідрядник зобов'язується створити субпідряднику необхідні умови для виконання робіт, прийняти їх результат та сплатити обумовлену вказаним договором ціну.

Склад податкового правопорушення полягає у прийняті позивачем до обліку первинних документів (про виконання контрагентом позивача робіт та їх отримання позивачем) та формуванні на їх підставі витрат та податкового кредиту внаслідок їх невідповідності (неналежності) встановленим вимогам за об'єктивними та суб'єктивними критеріями.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Абзацом першим підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України № 168/97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Верховний Суд вважає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податковий кредит з метою визначення належного до сплати (або належного до відшкодування) податку на додану вартість повинні бути сформовані за наслідком фактично отриманих, використаних у господарській діяльності та оподаткованих операцій зокрема послуг (робіт, товарів), підтвердженими належними первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з суб'єктами господарювання, і є підставою для формування його податкового обліку, як платника податків.

Первинні документи повинні підтверджувати і розкривати суть, внутрішню сторону господарських операцій з надання послуг, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету.

Відтак, обов'язковою умовою включення понесених платником податків витрат до складу витрат та сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є їх документальне підтвердження.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначенні Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996 (далі Закон №996), первинний документ в розумінні статті першої та частини першої статті 9 цього Закону це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Обов'язкові реквізити первинного документа встановлені частиною другою статті 9 Закону №996.

Висновуючись на положеннях норм наведеного Закону долучені до матеріалів справи світлокопії первинних документів надані позивачем на підтвердження реальності здійснення ним господарських операцій безпідставно прийняті судом апеляційної інстанції як належні докази їх проведення, з огляду на відсутність в їх складі обов'язкових реквізитів, а саме відсутності в них зазначення посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, інших даних, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, в порушення частини другої статті 9 цього Закону.

Оцінюючи докази на належність доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що невідповідність їх встановленим вимогам закону, що унеможливлює прийняття їх до обліку, формування на їх підставі даних обліку та неможливість вважати господарські операції реальними виключно на підставі таких документів.

Суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на положення належності та допустимості доказів закріплені частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування (норма чинна до 15 грудня 2017 року). Аналогічні положення утримує в собі частина друга статті 74 цього кодексу, що діє після 15 грудня 2017 року.

Виходячи з меж перегляду судом касаційної інстанції судових рішень встановлених частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутності доводів заявника касаційної скарги стосовно неправильного застосування норм податкового законодавства, обставин не підтвердження правомірності формування витрат позивачем, доведення порушення їх формування відповідачем, Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність збільшення податковим органом грошового зобов'язання з податку на прибуток, податку на додану вартість та як наслідок цього правомірність застосування штрафних (фінансових) санкцій. Доведеність складу податкового правопорушення є прийнятною виходячи виключно із застосування норм податкового законодавства.

Стосовно доводів податкового органу про недійсність та нечинність угод укладених позивачем з його контрагентами, висновки відповідача є неприйнятними, як такі що знаходяться за межами компетенції податкового органу.

Щодо оцінки вироку у кримінальному провадженні, як доказу порушення норм податкового законодавства.

Частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (до 15 грудня 2017 року) передбачено, що зокрема вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. За положеннями частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (з 15 грудня 2017 року) зокрема, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, процесуальна норма вказує на обов'язковість використання вироку постановленого в кримінальній справі та межі такої обов'язковості. В порушення наведених норм суд апеляційної інстанції здійснив апеляційний перегляд справи та вирішив спір без врахування обов'язкових обставин, при цьому висновки суду першої інстанції стосовно оцінки вироку не погодив та не спростував.

Суд наголошує, що апеляційний перегляд та його межі встановлені процесуальним законом надають усі можливості переоцінки факту і права суду апеляційної інстанції, при цьому це не означає невмотивоване скасування судових рішень з позиції права сильного.

Суд першої інстанції встановив, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2011 у справі № 0417/1-298/2011 встановлено, що ОСОБА_4 у вересні 2008 року, маючи умисел на здійснення незаконної діяльності з надання фінансових послуг з переведення грошових коштів з безготівкової форми в готівкові кошти, розробив план скоєння злочину, зміст якого полягав у переведенні фінансових активів - грошових коштів, що належать третім особам, в їх інтересах, із безготівкових коштів в готівкові, шляхом зарахування на поточний банківський рахунок спеціально зареєстрованих для такої діяльності підприємств грошових коштів по безтоварній фінансово-господарській операції, з наступним отриманням готівкових коштів в банківській установі з використанням реквізитів та поточних банківських рахунків фіктивного суб'єкта підприємницької діяльності, з метою отримання прибутку у розмірі визначеного відсотка від переведених грошових коштів в готівкову форму. Незаконність здійснюваної ОСОБА_4 діяльності з переведення безготівкових грошових коштів в готівкові, шляхом використання розробленої схеми руху грошових коштів через поточні рахунки спеціально створених чи придбаних з метою прикриття такої діяльності юридичних осіб, полягала у тому, що внаслідок складання завідомо неправдивих первинних документів фінансово-господарської діяльності та подальшого використання вказаних документів в ході бухгалтерського обліку господарської діяльності, проводилось умисне викривлення даних фінансової та статистичної і податкової звітності підконтрольних суб'єктів підприємницької діяльності і як наслідок, подання завідомо неправдивих документів в контролюючі державні органи. При цьому, за злочинним замислом ОСОБА_4 в якості осіб, які повинні були виступити засновниками та директорами юридичних осіб, створених або придбаних з метою прикриття незаконної господарської діяльності, необхідно було підшукати членів організованої групи, діями яких в подальшому можливо керувати, з метою формального виконання ними функцій посадових осіб суб'єктів підприємницької діяльності: підписання документів господарської діяльності, документів звітності, відвідування державних органів та т.п. У зв'язку із цим, в період з вересня 2008 року по червень 2010 року ОСОБА_4 прийняв рішення залучити до скоєння злочину осіб, зокрема ОСОБА_5 з метою покладання на них перерахованих вище злочинних функцій, на що останні дали згоду. ОСОБА_3 організатором ОСОБА_4 було доручено здійснювати наступні функції: безпосередньо керуючи підприємствами Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Буд Комплекс» складати первинні бухгалтерські документи фіктивної (удаваної) господарської діяльності таких підприємств. Будучи призначеним на посаду директора підконтрольних суб'єктів підприємницької діяльності - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Буд Комплекс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд-Буд Престиж», та Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дом Сан Шайн», створених (придбаних) з метою прикриття незаконної господарської діяльності організованої групи, контактувати з представниками податкових, правоохоронних та інших контролюючих державних органів і тим самим забезпечувати зовнішню безпеку здійснення незаконної діяльності організованої групи з надання незаконних фінансових послуг…Підсудний ОСОБА_3 свою вину визнав повністю і показав, що за пропозицією ОСОБА_4, за щомісячну винагороду, погодився стати засновником та директором декількох підприємств, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Буд Комплекс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд-Буд Престиж», та Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дом Сан Шайн». Реєстрацію змін в статутні документи та постановку на обік підприємств здійснював він під керівництвом ОСОБА_4 Вся статутна, первинна, внутрішня та інша документація, печатки підприємств зберігались у ОСОБА_4 Фактично господарська діяльність підприємств не велась, за вказівкою ОСОБА_4 підписував різні документи, що в подальшому відбувалось із вказаними документами йому невідомо. Йому було відомо, що підприємства необхідні ОСОБА_4 для здійснення діяльності з надання незаконних фінансових послуг і переведенню грошових коштів із безготівкової форми в готівкову, але маючи потребу в грошових коштах, працював директором підприємств, виконуючи вказівки ОСОБА_4».

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлення вироком того, що контрагент позивача є юридичною особою створеною для прикриття незаконної діяльності організованої злочинної групи з метою здійснення діяльності з надання незаконних фінансових послуг і переведенню грошових коштів із безготівкової форми в готівкову, господарська діяльність Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд-Буд Престиж» не велась, документи фінансово-господарської діяльності підписувались громадянином ОСОБА_3 за винагороду. Вказані обставини визнані судом першої інстанції встановленими та такими що не потребують повторного доведення відповідно до частини четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакцій діючій на час вирішення спору). Суд першої інстанції вважав, що вданому випадку, маючи встановлені вироком факти проведення контрагентом позивача безтоварних операцій, складені та належним чином оформлені документи не можуть вважатися первинними документами та не приймаються судом до уваги.

Як правильно встановили суди попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, що господарські операції, реальність яких оспорюється, здійснені на підставі договору підписаного ОСОБА_3 Вироком, на який посилається відповідач, зафіксовано об'єктивну сторону складу злочину, зафіксовані обставини, які свідчать про не здійснення господарських операцій контрагентом позивача будь з ким.

Сукупність суб'єктивних та об'єктивних обставин вказує на неможливість прийняття правової позиції позивача погодженої судом апеляційної інстанції.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанцій допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

При цьому Суд звертає увагу та те, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» припинено як юридична особа (дата запису 30 травня 2017 року, номер запису: 0002814), що обумовлює застосування положень статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої передбачає, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі у разі припинення юридичної особи, за винятком суб'єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відтак, наявні підстави для скасування судових рішень та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 238, 341, 349, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі міста Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року скасувати, провадження у справі №808/144/13-а закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер