Справа № 809/2463/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2018 року

Київ

справа №809/2463/13-а

адміністративне провадження №К/9901/6046/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик Ю.А., Гімон Н.М., -

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу 809/2463/13-а

за позовом Міжгосподарського торгово-комерційного центра (далі - МТКЦ) «Прут» до Реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - Реєстраційна служба), державного реєстратора Реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області Андрусяка Миколи Михайловича (далі - Державний реєстратор), третя особа - Коломийська міська рада Івано-Франківської області (далі - Міськрада), про визнання дій протиправними, скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобов'язання до вчинення певних дій, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою МТКЦ «Прут»

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року у складі судді Кашинського М.І. та

ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року у складі колегії суддів: головуючого судді Шавеля Р.М., суддів Костіва М.В., Бруновської Н.В. -

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2013 року МТКЦ «Прут» звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати неправомірними дії Державного реєстратора щодо відмови позивачу у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення (магазин «Арніка»), розташоване за адресою: Івано-Франківська обл., м. Коломия, пл. Ринок, 1/31;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 02 лютого 2013 року № 214856;

- зобов'язати Державного реєстратора розглянути подану позивачем заяву, прийняту 22 січня 2013 року за реєстраційним номером 52530, та здійснити державну реєстрацію заявлених прав відповідно до вимог чинного законодавства;

- зобов'язати відповідачів подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відмова Державного реєстратора в проведенні реєстрації за МТКЦ «Прут» права власності на нежитлове приміщення магазину «Арніка» є неправомірною, а оспорюване рішення протиправним, оскільки запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення магазину «Арніка» з реєстраційним номером 11205217, внесений 29 вересня 2005 року, про реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Коломия з січня 2008 року є недійсним, оскільки скасований постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2008 року у справі № А-6/312 (22-а-6/08).

Івано-Франківський окружний адміністративний суду постановою від 20 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що оскільки під час розгляду заяви позивача Державним реєстратором на виконання вимог пункту 10 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок № 1141) достовірно з'ясовано ту обставину, що право власності на спірне нерухоме майно вже зареєстровано за територіальною громадою міста Коломиї, тому відповідач прийшов до вірного висновку про те, що таке право власності не підлягає повторній державній реєстрації.

30 червня 2015 року МТКЦ «Прут» звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Іванов-Франківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року, ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що державна реєстрація за іншим суб'єктом права скасована судовим рішенням у справі № А-6/312, яке МКТЦ «Прут» додатково долучало Державному реєстратору до поданої заяви про здійснення державної реєстрації, а відтак відмова Державного реєстратора у проведенні державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення магазину «Арніка» є неправомірною.

Вищий адміністративний суд України ухвалою 04 вересня 2015 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

Заперечень на вказану касаційну скаргу від інших учасників справи до суду касаційної інстанції не надійшло.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Суди встановили, що рішенням Державного реєстратора від 02 лютого 2013 року № 214856 «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень» відмовлено МТКЦ «Прут» у державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення (магазин «Арніка»), яке розташоване за адресою: Івано-Франківська обл., м. Коломия, пл. Ринок, 1/31.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що подані для реєстрації документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки за результатами пошуку інформації у Реєстрі прав власності на нерухоме майно з'ясовано, що право власності на вказані приміщення зареєстровано на іншого суб'єкта права на підставі свідоцтва про право власності від 05 липня 2005 року № 1691.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 липня 2005 року № 1691 на нежилі приміщення (магазин «Арніка»), яке розташоване за адресою: Івано-Франківська обл., м. Коломия, пл. Ринок, буд.1/31, зареєстровані на праві комунальної власності за територіальною громадою м. Коломиї в особі Коломийської міської ради.

До того ж із матеріалів справи вбачається, що існує свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року на нежилі приміщення (магазин «Арніка»), яке розташоване за адресою: Івано-Франківська обл., м. Коломия, пл. Ринок, буд.1/31, зареєстровані на праві комунальної власності за територіальною громадою м. Коломиї в особі Коломийської міської ради.

Обидва свідоцтва видані на підставі рішення 42-ї сесії 4-го скликання рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 22 січня 1992 року № 27.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У преамбулі Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) зазначено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до статті 2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частина друга статті 9 Закону України № 1952-ІV передбачає прямий обов'язок державного реєстратора під час розгляду заяви про реєстрацію встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з частиною четвертою статті 15 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно пункту 12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 (далі - Порядок № 703), під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Аналогічні положення містяться у пункті 1 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV.

Пунктом 10 Порядку № 1141 передбачено, що під час розгляду заяви (запиту) державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про: нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав; іпотеку та суб'єкта цього права; обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 703 за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Згідно пункту 23 Порядку № 703 державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі № 1952-IV.

Вичерпний перелік підстав відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначений статтею 24 Закону № 1952-IV, частиною четвертою якої встановлено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що прямий обов'язок Державного реєстратора під час розгляду заяви про реєстрацію встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

У справі, яка розглядається суди встановили, що під час розгляду заяви позивача Державним реєстратором на виконання вимог пункту 10 Порядку № 1141 достовірно з'ясовано ту обставину, що право власності на спірне нерухоме майно вже зареєстровано за територіальною громадою міста Коломиї.

Підставою відмови у проведенні державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно Державний реєстратор в оспорюваному рішенні зазначив, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Така підстава для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачена у пункті 4 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV.

За таких обставин, та враховуючи те, що за правилами статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначені Конституцією та Законами України, колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що Державний реєстратор відмовляючи позивачу у проведенні державної реєстрації діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Законом № 1952-IV та Порядками №№ 1141 та 703.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Касаційний адміністративний суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Касаційний адміністративний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень судами попередніх інстанцій і погоджується з їх висновками у справі.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міжгосподарського торгово-комерційного центра «Прут» залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року у справі № 809/2463/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду