Справа № 826/9103/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 травня 2018 року 09:44 № 826/9103/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судового засідання Семеняці А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства "Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів"
доМіністерства інфраструктури України
про визнання протиправним та скасування Наказу №161 від 26.04.2017 ,
за участю представників сторін:

представника позивача: Гарбуза І.І.

представник відповідача: не прибув

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Державне підприємство «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів» (далі по тексту - позивач) з позовом до Міністерства інфраструктури України (далі по тексту - відповідач), в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України від 26 квітня 2017 року «Про анулювання призначення органу із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ створює перешкоди у здійсненні господарської діяльності позивачем щодо надання послуг із сертифікації нових колісних транспортних засобів або партій обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також колісних транспортних засобів, що були у користуванні, відповідно до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, зареєстрованого наказом Міністерства інфраструктури України 14 вересня 2012 року за №1586/21898.

На думку позивача, внаслідок неправильного застосування відповідачем абзацу 4 частини 3 статті 2 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» без урахування вимог статті 1 та частин 1, 2 статті 2 зазначеного Закону, відповідачем допущено незаконне застосування норм Порядку призначення, відмови у призначенні та анулювання призначення органу із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №419 від 01 липня 2016 року, та Порядку оцінювання діяльності органів із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 05 січня 2017 року №1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2017 року за №125/29993, до позивача та вчинено дії щодо оцінювання та анулювання призначення, не у відповідності та не на підставі законів України.

Позивач стверджує, що в юридичній площині спірний наказ не ґрунтується на законі та не породжує правових наслідків, адже не має законного, правового підґрунтя для анулювання рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про призначення органу із сертифікації.

Представник позивача в ході судового розгляду даної справи позовні вимоги підтримав повністю.

У письмовому відзиві на позов представник відповідача зазначив, що позивач не відповідає пункту 4 Порядку №419, що є підставою для анулювання призначення органу із сертифікації колісних транспортних засобів, а відтак наказ Мінінфраструктури від 26 квітня 2017 року №161 «Про анулювання призначення ДП «УкрЦПСЗПС» органу із сертифікації для індивідуального затвердження КТЗ, партій частин та обладнання» прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

При цьому, суд враховує вимоги пункту 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі в редакції Закону України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

26 квітня 2017 року Міністерством інфраструктури України видано наказ №161 «Про анулювання призначення органу із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання», яким анульовано призначення органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання Державного підприємства «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів».

Вказаний наказі прийнято відповідно до пункту 1 Порядку визначення переліку єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2001 року №143, підпункту 4 пункту 13 Порядку призначення, відмови у призначенні та анулювання призначення органу із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 липня 2016 року №419 (далі - Порядок №419), абзацу четвертого пункту 2 розділу І, абзаців 2 та 4 пункту 1 розділу ІІ Порядку оцінювання діяльності органів із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 05 січня 2017 року №1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2017 року за №125/29993, та з урахуванням рішення Комісії Міністерства інфраструктури України з питань забезпечення виконання Женевської Угоди 1958 року від 19 квітня 2017 року.

Листом №5200/18/10-17 від 06 червня 2017 року позивачу направлено завірену копію наказу від 26 квітня 2017 року №161, яка отримана підприємством 15 червня 2017 року.

Незгода позивача із вказаним наказом зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №212 від 09 лютого 2016 року «Про призначення органів із сертифікації нових колісних транспортних засобів або партій обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також колісних транспортних засобів, що були у користуванні» позивачу призначено орган із сертифікації на виконання робіт із сертифікації.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року №460 (далі -Положення №460) Мінінфраструктури є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінінфраструктури є головним органом в системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв'язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, дорожнього господарства, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року» №1448-ІІІ від 10 лютого 2000 року Україна приєдналась до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, підписаної 20 березня 1958 року в м. Женеві, з поправками 1995 року.

Згідно з вимогами статті 9 Конституції України дана Угода стала частиною національного законодавства.

У відповідності до вимог пункту 1 Порядку визначення переліку єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №143 від 14 лютого 2001 року, на Міністерство інфраструктури покладено функції компетентного органу щодо забезпечення виконання Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року, а також здійснення контролю за технічним регулюванням у сфері допуску до експлуатації, використання та ввезення колісних транспортних засобів.

Як повідомив відповідач, у зв'язку з цим наказом Мінінфраструктури від 01 березня 2013 року № 126 утворено Комісію Мінінфраструктури з питань забезпечення виконання Женевської Угоди 1958 року.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №1057 від 16 грудня 2015 року затверджено Перелік сфер діяльності, в яких центральні органи виконавчої влади здійснюють функції технічного регулювання, згідно якої автомобільний, міський електричний, залізничний, морський та річковий транспорт (у тому числі транспортні засоби, їх частини та предмети обладнання; експлуатаційна сумісність (інтероперабельність) залізничної системи; морське обладнання) віднесено до сфери Мінінфраструктури.

При цьому, судом встановлено, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року №1197 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2001 року №143 і від 09 червня 2011 року №738» з 03 квітня 2016 року повноваження щодо призначення органів із сертифікації колісних транспортних засобів передано до сфери відповідача. До вказаної дати (03 квітня 2016 року) повноваження щодо призначення органів із сертифікації КТЗ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №738 від 09 червня 2011 року виконувало Мінекономрозвитку за поданням Мінінфраструктури.

Після передання повноважень щодо призначення органів із сертифікації колісних транспортних засобів передано до сфери відповідача процедуру призначення, відмови у призначенні та анулювання призначення органу із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, нових та таких, що були у користуванні (далі - колісні транспортні засоби), партій частин та обладнання визначає Порядок призначення, відмови у призначенні та анулювання призначення органу із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №419 від 01 липня 2016 року (далі - Порядок №419).

На виконання цієї постанови наказом Мінінфраструктури від 14 березня 2017 року №100 затверджено Положення про Комісію Мінінфраструктури з питань забезпечення виконання Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року, з поправками 1995 року, на яку покладено функції з колегіального розгляду заяв про призначення та анулювання призначених органів із сертифікації для індивідуального затвердження КТЗ. партій частин та обладнання.

З матеріалів справи вбачається, що 19 квітня 2017 року на засіданні Комісії Міністерства інфраструктури України з питань забезпечення виконання Женевської Угоди 1958 року, результати якого оформлені протоколом №19, встановлено, що 02 березня 2017 року до Мінінфраструктури звернувся ОСОБА_2 із заявою щодо отриманої ним інформації з офіційного веб-сайту Національного агентства з акредитації України (http://naau.org.ua) про те, що органи із сертифікації: державне підприємство «Харківстандартметрологія», державне підприємство «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів», державне підприємство «Запоріжжястандартметрологія» та державне підприємство «Львівстандартметрологія» - не відповідають вимогам підпункту 4 пункту 4 Порядку №419).

Представник відповідача зазначив, що заява оформлена відповідно до статей 3,5 Закону України «Про звернення громадян», зареєстрована в Мінінфраструктури 02 березня 2017 року за №К-326/0/17 та підлягає розгляду і не може бути визнана анонімною.

У зв'язку з цим Комісія відповідно до абзацу третього пункту 2 розділу І та абзаців другого, четвертого пункту 1 розділу II Порядку оцінювання діяльності провела оцінювання діяльності призначених органів із сертифікації для індивідуального затвердження КТЗ, партій частин та обладнання.

Під час оцінювання діяльності призначеного органу із сертифікації ДП «УкрЦПСЗПС» встановлено такі недоліки:

- відсутність розширеної сфери акредитації власної лабораторії для проведення випробувань КТЗ в обсягах, передбачених законодавством для індивідуального затвердження КТЗ, що були у користуванні. Ця інформація була підтверджена листом Національного агентства з акредитації України від 06 березня 2017 року№ 1-5/9-0382, копія якого наявна в матеріалах справи;

- під час видачі сертифікатів відповідності щодо індивідуального затвердження КТЗ орган із сертифікації ДП «УкрЦПСЗПС» приймав рішення про відповідність КТЗ на підставі протоколів випробувань випробувальних лабораторій, які не мали відповідної сфери акредитації та не могли підтвердити відповідність КТЗ технічним приписам щодо індивідуального затвердження. Ця інформація підтверджена сертифікатами відповідності, виданими органом із сертифікації ДП «УкрЦПСЗПС» від 16.05.2016 року № UA.004.00137-16, від 13.05.2016 року №UА. 004.00092-16, рішення щодо видачі яких приймалося на підставі протоколів випробувань від 16.05.2016 року №0289с/2016, від 13.05.2016 року №0248c/2016 випробувального центру ТОВ «Центральне конструкторське бюро ЛАЗ», атестат акредитації №2Т085, та сертифікатами відповідності від 13.05.2016 року №UA.004.00101-16, від 13.05.2016 року №UA.004.00089-16, рішення щодо видачі яких приймаюсь на підставі протоколів випробувань від 13.05.2016 року №012-N3-16, від 13.05.2016 року №004/N1-16 випробувальної лабораторії ТОВ «АВТО-СЕРВІС», атестат акредитації №2Н877;

- Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області в ході кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2017 року за №0000010, органу із сертифікації ДП «УкрЦПСЗПС» винесено постанову від 28.03.2017 року про усунення причин і умов, які сприяли вчиненню кримінального правопорушення за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, з вимогою скасувати сертифікат відповідності від 26.10.2016 року №UA.004.10672-16, виданий на підставі сканованих копій документів, які містять недостовірну інформацію.

Абзацом 4 пункту 13 Порядку №419 визначено, що Мінінфраструктури приймає рішення про анулювання призначення органу із сертифікації колісних транспортних засобів з таких підстав: виявлення за результатами оцінювання діяльності органу із сертифікації колісних транспортних засобів в порядку, визначеному Мінінфраструктури:

фактів недостовірних результатів сертифікації колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання;

недостовірних відомостей, які були надані ним у документах, що додавалися до заяви про призначення;

невідповідності органу із сертифікації колісних транспортних засобів вимогам, визначеним пунктом 4 цього Порядку.

При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №419 органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання (далі - орган із сертифікації колісних транспортних засобів) призначається заявник за умови, що він: 1) є юридичною особою - резидентом України незалежно від форми власності; 2) акредитований як орган з оцінки відповідності згідно із законодавством, а сфера його акредитації охоплює види продукції та документи, на відповідність яким проводиться оцінювання відповідності щодо індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання; 3) має не менш як двох працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації за трудовим договором на постійній основі, з відповідною профільною освітою та досвідом роботи у сфері оцінки відповідності колісних транспортних засобів не менш як один рік; 4) має власні акредитовані випробувальні лабораторії для проведення випробувань колісних транспортних засобів в обсягах, передбачених законодавством для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, що були у користуванні, та укладені договори із сторонніми акредитованими випробувальними лабораторіями для проведення видів випробувань продукції в межах відповідної сфери призначення, які не проводяться його власними лабораторіями; 5) має досвід виконання робіт з оцінки відповідності продукції протягом трьох останніх років; 6) не залежить від замовника робіт з оцінки відповідності; 7) має страховий фонд або уклав договір страхування відповідальності за шкоду, яку може бути заподіяно третім особам (відповідно до абзацу восьмого пункту 5 цього Порядку); 8) забезпечує дотримання вимог щодо конфіденційності інформації, одержаної під час виконання своїх завдань, крім її надання у визначених законом випадках відповідним уповноваженим органам; 9) протягом трьох останніх років не допускав порушення, які призводили до неправомірної видачі сертифікатів відповідності.

Процедури оцінювання діяльності призначених органів із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, нових та таких, що були у користуванні (далі - колісні транспортні засоби), партій частин та обладнання (далі - призначені органи) визначає Порядок оцінювання діяльності органів із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України 05 січня 2017 року №1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 січня 2017 р. за №125/29993 (далі - Порядок №1).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №1 передбачено, що оцінювання діяльності призначеного органу проводиться шляхом аналізу:

повідомлень від призначених органів Мінінфраструктури про будь-які зміни щодо відомостей, які зазначалися у документах, що надавалися ними для отримання призначення;

сертифікатів відповідності колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання та документів, на підставі яких було видано зазначені сертифікати відповідності (далі - справи із сертифікації);

інформації, отриманої від державних органів та третіх осіб на запити Мінінфраструктури щодо підтвердження відповідності призначеного органу вимогам, визначеним пунктом 4 Порядку призначення, а також опублікованої на офіційних веб-сайтах державних органів;

інформації, яка стосується діяльності призначеного органу, що надійшла на адресу Мінінфраструктури від третіх осіб (державних органів, громадських об'єднань, народних депутатів України, інших юридичних або фізичних осіб).

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку №1 у процесі проведення оцінювання діяльності призначеного органу Комісія зобов'язана: забезпечити дотримання принципів законності, об'єктивності, конфіденційності, достовірності та обґрунтованості результатів; не допускати дій та вчинків, які суперечать діловій етиці; приймати від керівників та посадових осіб призначених органів усні та письмові зауваження, пояснення з питань, що виникають під час оцінювання їх діяльності.

Позивач у позовній заяві не наводить жодних доводів стосовно порушення Комісією процесу проведення оцінювання діяльності призначеного органу.

Водночас, з протоколу Комісії №19 від 19 квітня 2017 року вбачається, що на засіданні Комісії був присутній генеральний директор ДП «УкрЦПСЗПС» Іван Гарбуз, який не заперечував щодо невідповідностей, виявлених Комісією під час оцінювання діяльності державного підприємства, а також зазначив що власна випробувальна лабораторія проходить процедуру розширення сфери акредитації щодо випробувань КТЗ в обсягах, передбачених законодавством для індивідуального затвердження КТЗ. що були у користуванні.

Позивач стверджує про безпідставність таких висновків Комісії, однак в матеріалах справи міститься копія листа №25 від 22 лютого 2017 року, адресований заступнику Міністра інфраструктури України, з якого вбачається, що випробувальна лабораторія ДП «УкрЦПСЗПС» лабораторія проходить процедуру розширення сфери акредитації щодо випробувань КТЗ в обсягах, передбачених законодавством для індивідуального затвердження КТЗ. що були у користуванні.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про наявність з боку позивача порушень, а саме - неправомірна видача сертифікатів відповідності щодо індивідуального затвердження КТЗ; відсутність розширеної сфери акредитації власної лабораторії.

На підставі наведеного, Комісія вирішила рекомендувати від Мінінфраструктури прийняти рішення про анулювання призначення органу із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання ДП «УкрЦПСЗПС» відповідно до підпункту 4 пункту 13 Порядку №419.

На підставі вказаного рішення Комісії відповідачем було прийнято оскаржуваний наказ, який, на думку суду, повністю узгоджується з вимогами чинного законодавства та наявними матеріалами справи.

В частині доводів позивача стосовно неправомірності застосування відповідачем положень Порядку №419 та Порядку №1, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видача дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачене міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як уже зазначалось вище, постановою Кабінету Міністрів України №1057 від 16 грудня 2015 року затверджено Перелік сфер діяльності, в яких центральні органи виконавчої влади здійснюють функції технічного регулювання, згідно якої автомобільний, міський електричний, залізничний, морський та річковий транспорт (у тому числі транспортні засоби, їх частини та предмети обладнання; експлуатаційна сумісність (інтероперабельність) залізничної системи; морське обладнання) віднесено до сфери Мінінфраструктури.

Крім того, пунктом 2 Постанови №419 пункт 4 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 р. №460, доповнити підпунктом 71-1 такого змісту: призначає органи із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання.

Згідно із частиною першою статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Суд зазначає, що станом на момент вирішення даної справи, Порядок №419 та Порядок №1 є чинними, а відтак обов'язковими до виконання для відповідача як уповноваженого органу щодо призначення органів із сертифікації колісних транспортних засобів.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо оскарження в судовому порядку Порядку №419 та Порядку №1, або ж визнання їх нечинними, а відтак суд приходить до висновку про правомірність застосування відповідачем положень вказаних порядків, які є спеціальними нормативно-правовими актами у сфері спірних правовідносин, при винесенні оскаржуваного наказу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1-2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень доведено суду правомірність прийняття оскаржуваного наказу, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 263, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів» відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук