Справа № 2а-1426/09/0870
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року (о 18 год. 55 хв.)Справа № 2а-1426/09/0870 Провадження №СН/808/8/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Агаєва Р.А.,

представників позивача Єрьоміна Я.В., Павлової Ю.Ю.,

представника відповідача Кравченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» (, 69006, м. Запоріжжя, пр.. Металлургів, 30)

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, місцезнаходження 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11)

про визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «МетаБанк» (правонаступник АБ «Металург», далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Державної податкової служби (далі - СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі) №/0 від 18.07.2008, №/1 від 25.09.2008, №/2 від 04.12.2008, №/3 від 11.02.2009;

- визнати недійсними прийняті по результатам розгляду скарг позивача рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі №10633/10/25-016 від 25.09.08, рішення Державної податкової служби в Запорізькій області (далі - ДПС у Запорізькій області) №5363/10/25-020 від 03.12.2008 та рішення Державної податкової служби України (далі - ДПС України) №999/6/25-0115 від 07.02.2009;

- визнати незаконними дії СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі та ДПС в Запорізькій області щодо відмови у прийнятті від АБ «Металург» декларацій з уточнюючими розрахунками податкових зобов'язань за попередні періоди 2005-2006р.р;

- визнати незаконними рішення, що містяться в листах СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі №7349/10/08-07 від 23.06.2008 та ДПА в Запорізькій області;

- зобов'язати СДПІ по роботі з ВПГІ у м. Запоріжжі прийняти в роботу та уточнити розрахунки податкових зобов'язань АБ «Металург» за відомостями, що містяться в деклараціях банку з уточнюючими розрахунками податкових зобов'язань за попередні періоди 2005-2006 років.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось про безпідставність висновків акту перевірки від 07.07.2008 №26/08-07/20496061 щодо порушень з боку позивача п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3, пп.5.4.8 п.5.4 ст.5, пп.7.6.3, п.7.6, пп.7.9.1, пп.7.9.2 п.7.9 ст.7, пп.8.1.1 п.8.1, пп.8.2.2 п.8.2, пп.8.3.1 п.8.3, пп.8.6.1 п.8.6 ст.8 та пп.11.3.6 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», тому рішення, прийняті податковим органом на підставі таких висновків - протиправні. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2009 у задоволенні позовних вимог ПАТ «МетаБанк» було відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2013 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2009 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення від 18.07.2008 №/0 в частині нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 302 576,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 256 483,00 грн.; від 25.09.2008 №/1, від 04.12.2008 №/2, від 11.02.2009 №/3 в частині нарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 302 576,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 253 066,00грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.02.2017 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2009 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2013 у справі було скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час повторного розгляду справи у суді ПАТ «МетаБанк» подало до суду заяву про уточнення позовних вимог (вх. №14924 від 25.05.2017) та заяву про відмову від частини позовних вимог (вх. №20802 від 21.07.20170, у якій просить визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі № /1 від 25.09.2008, № /2 від 04.12.2008, № /3 від 11.02.2009.

Відповідно до приписів ст. 55 КАС України (у редакції до 15.12.2017) здійснено заміну відповідача - СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі її правонаступником - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс ВПП ДФС, відповідач).

Ухвалою суду від 24.01.2017 призначено адміністративну справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 07 лютого 2018 року.

07 лютого 2018 року підготовче засідання відкладено на 15 березня 2018 року.

Відповідно до ухвали суду від 07.02.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі, підготовче засідання по справі відкладене на 23 квітня 2018 року.

Ухвалою суду від 23.04.2018 закрите підготовче провадження у справі та призначене судове засідання на 22 травня 2018 року.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити та надали пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві (уточненій) та нормативному обґрунтуванні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, із підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву № 2810/9/28/10-47-05 від 25.04.2017, зокрема зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом на підставі повноважень та у спосіб, передбачений нормами чинного законодавства, тому підстав для скасування вказаних рішень не має. Ураховуючи викладене, просить у задоволенні позову відмовити.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі здійснено виїзну планову перевірку АК «Металург» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.10.2006 по 31.03.2008.

За результатами перевірки складено Акт від 07.07.2008 №26/08-07/20496061, в якому зазначається про порушення установою позивача п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3, пп.5.4.8 п.5.4 ст.5, пп.7.6.3, п.7.6, пп.7.9.1, пп.7.9.2 п.7.9 ст.7, пп.8.1.1 п.8.1, пп.8.2.2 п.8.2 пп.8.3.1 п.8.3, пп.8.4.1 п.8.4, п.8.6 ст.8 та пп.11.3.6 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого АБ «Металург» занижено податок на прибуток за період, що перевірявся, на загальну суму 402 454грн., в тому числі по періодах:

- 2006р. - 266107грн.;

- І півріччя 2007р. - 311330грн. (за ІІ квартал 2007р. - 214639грн.);

- 3 квартали 2007р. - 111229грн. (за 3 квартал 2007р. - 19684грн.);

- 2007р. - 130913грн. (за 4 квартал 2007р. - 19684грн.);

- 1 квартал 2008р. - 5434грн.

та завищено від'ємний результат операцій з облігаціями на суму 1582755,00грн., з них:

- квартал 2007р. - завищення збитків на 2048230грн.;

- півріччя 2007р. - завищення збитків на 1247336грн.;

- три квартали 2007р. - заниження збитків на 944710грн.;

- 2007 рік - заниження збитків на 944710грн.;

- квартал 2008р. - завищення збитків на 1582775грн.

За висновками акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.07.2008 №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 707 148,00 грн., в тому числі: 402 454,00 грн. - за основним платежем та 304 694,00грн. - штрафних санкцій.

Рішенням СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі від 25.09.2008 №10633/10/25-16 скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.07.2008 №/0 в частині застосування штрафної санкції в розмірі 3 416,50грн.

У зв'язку з викладеним, СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.09.2008 №/1, яким позивачу визначено зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 703 731,50 грн., у тому числі 402 454,00грн. за основним платежем та 301 277,50грн за штрафними санкціями.

Подальші скарги позивача до контролюючого органу вищого рівня залишені без задоволення (рішення ДПС у Запорізькій області №5363/10/25-020 від 03.12.2008 та рішення ДПС України №999/6/25-0115 від 07.02.2009), у зв'язку з чим відповідачем-1 прийняті податкові повідомлення-рішення №/2 від 04.12.2008, №/3 від 11.02.2009.За результатами подальшого адміністративного оскарження скарги позивача було залишено без задоволення, у зв'язку з чим прийнято податкові повідомлення-рішення №/2 від 04.12.2008 та №/3 від 11.02.2009.

Як свідчать матеріали справи, позивачем частково визнано податкові повідомлення-рішення від 25.09.2008 №/1, від 04.12.2008 №/2, від 11.02.2009 №/3 в частині зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 148 089,00 грн., у тому числі 99 878,00 грн. за основним платежем та 48 211,00 грн. за штрафними санкціями.

Таким чином, позивачем оспорюються податкові повідомлення-рішення від 25.09.2008 №/1, від 04.12.2008 №/2, від 11.02.2009 №/3 в частині зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 555 642,50грн, у тому числі 302 576,00грн. за основним платежем та 253 066,50 грн. за штрафними санкціями.

Вважаючи указані рішення протиправними позивач звернувся до суду.

Направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції зазначив, що ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено за які правопорушення у якому розмірі податковим органом визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на прибуток та відповідно в якій частині позивач не погодився зі спірними податковими-повідомленнями рішеннями.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 7.6.1 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» колегія суддів звернула увагу на те, що для правильного вирішення справи судам необхідно перевірити на підставі належних та допустимих доказів чи придбавались позивачем облігації при їх первинному розміщенні та відповідно чи мав позивач право вести окремий облік операцій з відповідними цінними паперами. Стосовно висновку податкового органу про протиправність включення позивачем до балансової вартості основних фондів другої групи податку на додану вартість, сплаченого при придбані легкових автомобілів, колегія суддів зазначила, що судами попередніх інстанцій не з'ясовано питання чи включено позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ, нараховані (сплачені) при придбанні легкових автомобілів та чи включалася відповідна сума ПДВ до складу валових витрат позивача, що має значення для правильного вирішення справи. Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 8.1.1 пункту 8.1, підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» колегія суддів вказувала на необхідність для правильного вирішення питання щодо групи основних фондів, до якої має включатися пожежна сигналізація та система кондиціювання, перевірити чи відповідні системи є частинами будинків, чи є вони мобільними, чи мають окремий інвентарний номер у бухгалтерському обліку.

Щодо подання позивачем уточнюючого розрахунку з податку на прибуток у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 2005-2006 роки колегія суддів звертає увагу на наступне.

Судами попередніх інстанцій не перевірено, які саме уточнення подавалися позивачем, за який період, чи підтверджуються відповідні уточнення документально, чи взято контролюючим органом до уваги відповідні виправлення та як це вплинуло на донарахування за спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Таким чином, при новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до положень статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо визнання податковим органом порушення позивачем вимог підпункту 7.6.1 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що протягом 2006-2008 років позивачем придбавались облігації емітентів Приватного підприємства «Молокозавод-ОЛКОМ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Моліс», які (облігації) у подальшому викуповувались у позивача вказаними емітентами; позивач вказані операції відображав в окремому податковому обліку фінансових результатів операцій з цінними паперами за нормами пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до статті 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений умовами розміщення облігацій строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено умовами розміщення.

Згідно з п.1.4. ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», цінний папір - це документ, що засвідчує право володіння або відносини позики та відповідає вимогам, установленим законодавством про цінні папери.

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Пунктом 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначені правила оподаткування операцій з цінними паперами та деривативами.

Згідно з підпунктом 7.6.1 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами.

Відповідно до підпунктів 7.6.3 та 7.6.4 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» під терміном «витрати» слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості. Під терміном «доходи» слід розуміти суму коштів або вартість майна, отриману (нараховану) платником податку від продажу, обміну або інших способів відчуження цінних паперів та деривативів, збільшену на вартість будь-яких матеріальних цінностей чи нематеріальних активів, які передаються платнику податку в зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

До складу доходів включається також сума будь-якої заборгованості платника податку, яка погашається у зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

Згідно з абзацом 3 підпункту 7.9.1 пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, не включаються до валового доходу і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку у зв'язку з залученням платником податку коштів або майна в довірче управління, коштів у депозит (вклад), у тому числі шляхом випуску ощадних (депозитних) сертифікатів (іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю), або на інші строкові чи довірчі рахунки, в тому числі шляхом емісії (випуску) облігацій, а також поверненням платнику податку коштів або майна з довірчого управління, а також основної суми депозиту (вкладу), в тому числі шляхом погашення (викупу) ощадних (депозитних) сертифікатів (іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю), або з інших строкових чи довірчих рахунків, відкритих іншими особами на користь такого платника податку, в тому числі шляхом погашення облігацій.

З наведеними нормами кореспондують норми абзацу 3 підпункту 7.9.2 пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» згідно якого з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, не включаються до валових витрат кошти або майно, надані платником податку у зв'язку з: поверненням платником податку коштів або майна з довірчого управління, основної суми депозитів (вкладів), у тому числі залучених шляхом випуску ощадних (депозитних) сертифікатів, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, або коштів з інших строкових чи довірчих рахунків, у тому числі шляхом погашення (викупу) облігацій, а також розміщенням платником податку коштів або майна в довірче управління, коштів у депозит (вклад), у тому числі шляхом придбання ощадних (депозитних) сертифікатів, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, або на інші строкові та довірчі рахунки, відкриті на користь такого платника податку, в тому числі шляхом придбання облігацій.

З наведеного вбачається, що норми пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не встановлюють виключень щодо податкового обліку окремих видів цінних паперів, у тому числі щодо облігацій, крім операцій з емісії корпоративних прав або інших цінних паперів, що здійснюються платником податку, а також з їх зворотного викупу або погашення таким платником податку (тобто емітентом).

Зважаючи, що за жодною з проведених операцій з купівлі-продажу облігацій Приватного підприємства «Молокозавод-ОЛКОМ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Моліс», які були предметом перевірки позивач не виступав емітентом і відповідно мав керуватись нормами пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» суд вважає позицію позивача обґрунтованою.

З матеріалів справи вбачається, що реєстрація випуску облігацій відбулася: 02 червня 2005 року - за облігаціями ТОВ «Виробниче об'єднання «Моліс» (свідоцтво про реєстрацію облігацій підприємств за № 102/2/05 від 02.06.2005); 18 серпня 2005 року - за облігаціями ПП «Молокозавод - ОЛКОМ» (свідоцтво про реєстрацію облігацій підприємств за № 210/2/05 від 18.08.2005).

Операції купівлі-продажу цінних паперів, як зазначено в акті перевірки, відбувалися у період з 28.11.2006 по 31.03.2008, тобто майже через півтора роки. Доказів того, що вищезазначені операції відбувалися на первинному ринку, податковим органом не надано, доводи позивача не спростовані.

Інформація про строки первинного розміщення облігацій ТОВ «ВО «МОЛІС» (які придбавалися ПАТ «МетаБанк» у 2007 році) наведена у Листі Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.04.2017 №12/02/7385, яким повідомляється, що відповідно до даних Державного реєстру випусків цінних паперів Комісії станом на 12.04.2017 ТОВ «Виробниче об'єднання «Моліс» (код за ) здійснено реєстрацію випуску облігацій серії «А» на загальну суму 15 000 000,00 грн., у кількості 15 000 штук процентних іменних облігацій, номінальною вартістю 1 000 грн., про що Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку видано свідоцтво про реєстрацію випуску облігацій серії «А» №102/2/05 від 02.06.2005 року, форма випуску - бездокументарна. Термін розміщення облігацій серії «А»: з 07.06.2005 по 08.07.2005.

Відповідно до пункту 1.1 Положення № 322 «Про порядок випуску облігацій підприємств» розміщення облігацій, це відчуження облігацій емітентом або андеррайтером первинним власникам облігацій шляхом укладання цивільно-правових угод протягом терміну, визначеного в умовах випуску облігацій як термін розміщення.

Відповідно до пункту 2 статті 164 Господарського кодексу України право на випуск облігацій підприємства виникає у суб'єкта господарювання з дня реєстрації цього випуску у відповідному державному органі.

Таким чином правочини з придбання облігацій позивачем і по строкам проведення не відносяться до операцій вчинених при первинному розміщенні облігацій (здійсненні емісії).

Щодо визнання податковим органом протиправним включення ПАТ «МетаБанк» до балансової вартості основних фондів другої групи податку на додану вартість, сплаченого при придбані легкових автомобілів, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» автомобільний транспорт відноситься до групи 2 основних фондів, а витрати на його придбання підлягають амортизації згідно з положеннями пп.8.1.2 п.8.1 ст. 8 цього Закону.

Підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено що, основні фонди підлягають розподілу за такими групами: група 1 - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі; група 2 - автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них; група 3 - будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1, 2 і 4; група 4 - електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, їх програмне забезпечення, пов'язані з ними засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує вартість малоцінних товарів (предметів).

Відповідно до положень Державного класифікатора України «Класифікація основних фондів» ДК 013-97 автомобільний транспорт наведений у класі 200000 Класифікатору.

Згідно з підпунктом 8.4.1 пункту 8.4 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі здійснення витрат на придбання основних фондів балансова вартість відповідної групи збільшується на суму вартості їх придбання, з урахуванням транспортних і страхових платежів, а також інших витрат, понесених у зв'язку з таким придбанням, без урахування сплаченого податку на додану вартість, у разі коли платник податку на прибуток підприємств зареєстрований платником податку на додану вартість.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 01.02.2017 зазначив про необхідність з'ясування питання чи включено позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ, нараховані (сплачені) при придбанні легкових автомобілів та чи включалася відповідна сума ПДВ до складу валових витрат позивача, що має значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 5.3.3 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» сплата ПДВ включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, не включається до складу валових витрат.

Відповідно до абзацом 3 підпункту 5.3.3. пункту 5.3. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі якщо платник податку на прибуток, зареєстрований як платник податку на додану вартість, одночасно здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування, або не є об'єктом оподаткування таким податком, податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів (робіт, послуг), які відносяться до складу валових витрат, та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до валових витрат або балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму, що не включена до складу податкового кредиту такого платника податку.

Керуючись нормами вищезазначених законодавчих актів, суд вважає, що позивачем обґрунтовано не було включено до складу податкового кредиту суми ПДВ, нараховані (сплачені) при придбанні легкових автомобілів та відповідна сума ПДВ включалася до складу валових витрат що підтверджується платіжними дорученнями та меморіальними ордерами що містяться в матеріалах справи.

Згідно із підпунктом 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Щодо визнання податковим органом порушення позивачем підпункту 8.1.1 пункту 8.1, підпункту 8.2.2 пункту 8.2. статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» АТ «МетаБанк», суд дійшов наступного висновку.

Для правильного вирішення питання щодо групи основних фондів, до якої має включатися пожежна сигналізація та система кондиціювання, ключове значення має чи відповідні системи є частинами будинків, чи є вони мобільними, чи мають окремий інвентарний номер у бухгалтерському обліку.

При віднесені вартості систем вентиляції та кондиціювання до 2-ї групи основних фондів балансової вартості керуючись підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а також положеннями Державного класифікатора України «Класифікація основних фондів» ДК 013-97, позивач керувався тим, що і пожежна сигналізація і система кондиціювання не є частинами будинків та є мобільними. В Акті Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі від 07.07.2008 №26/08-07/20496061 зазначено, що об'єкти системи вентиляції та кондиціонування мають інвентарні номери у бухгалтерському обліку (стор.66, 67, табл.47-49 Акту перевірки).

Таким чином, відсутні будь-які підстави вважати пожежну сигналізацію і систему кондиціювання частинами будинків і відповідно відносити до 1-ої групи основних фондів до якої належать - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування, вартість капітального поліпшення землі).

Щодо подання позивачем уточнюючого розрахунку з податку на прибуток у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 2005-2006 роки суд дійшов наступного висновку.

У підпункті 3.1.3. (стр. 50) Акту перевірки від 07.07.2008 № 26/08-07/20496061 зазначено, що банком завищено амортизаційні відрахування за перевіряємий період у розмірі 183 563,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції позивачем зазначається, що ним самостійно були виявлені арифметичні помилки, які були виправлені, шляхом надання відповідно до норм діючого на час їх надання законодавства уточнюючих розрахунків з одночасним коригуванням даних за 2005-2006 роки.

Судом встановлено, що відповідно до листа Позивача від 19.06.2008 щодо коригування амортизаційних відрахувань, уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок були надіслані до СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі. У відповідь на надіслані банком уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 2005-2006 роки СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі надіслано повідомлення від 23.06.2008 №7349/10/08-07 про прийняття «до відома» уточнюючих розрахунків. Факт отримання та подання банком до СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, підтверджується в самому Акті перевірки в п.3.1.3. на стор.51. Встановлено, що СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжя уточнюючи розрахунки податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 2005 рік (6366 від 20.06.2008) та за 2006 рік (№6364 від 20.06.08) прийнято «до відома», про що на адресу АБ «Металург» було направлено з нормативним обґрунтуванням повідомлення від 23.06.08 №7349/10/08-07. Виходячи із вищенаведеного, судом встановлено, що уточнюючі розрахунки дійсно подавалися позивачем, проте під час перевірки їх дані враховані не були.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено, що якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Матеріали справи підтверджують дотримання позивачем строку, встановленого ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», тому підстав не приймати та не враховувати уточнюючий розрахунок позивача у податкового органу не було.

Таким чином, надання позивачем уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок повністю підтверджується та зазначається самим податковим органом в Акті перевірки. Враховуючи, що нормами чинного на момент проведення відповідних правочинів законодавства не було встановлено підстав для не врахування поданих позивачем належним чином оформлених уточнюючих розрахунків та не було визначено підстави та можливість прийняття контролюючим органом відповідних уточнюючих розрахунків лише «до відома», суд вважає позицію позивача обґрунтованою, а вимоги викладені у позовній заяві в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що висновки, зроблені відповідачем в Акті, є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийнятих рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» (, 69006, м. Запоріжжя, пр.. Металлургів, 30) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби код (, місцезнаходження 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення прийняті Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби №/1 від 25.09.2008, №/2 від 04.12.2008, № /3 від 11.02.2009.

Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» суму судового збору у розмірі 85,00 грн. (вісімдесят п'ять гривен) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 01.06.2018.

Суддя І.В. Батрак