Справа № 278/1216/18
Суддя: Дубовік О. М.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 278/1216/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовік О. М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі cправу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону УПП в Житомирській області ОСОБА_2 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.

Зазначив, що 26 квітня 2018 року о 16 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки Пежо Експерт, д.н.з. НОМЕР_1, на вулиці Якова Зайка, 17, у м. Житомирі, був зупинений поліцейським роти № 4 батальйону УПП в Житомирській області рядовим поліції ОСОБА_2. Рядовий поліції ОСОБА_2 повідомила, що в автомобілі позивача не працює задній лівий сигнал стопа, проте після повторної перевірки виявилося, що все працює. Після цього, рядовий поліції повідомила позивачу, що він запізно ввімкнув сигнальні вогні лівого повороту перед переїздом перехрестя з вул. Київської на вул. ОСОБА_3. Після того, як позивач повідомив, що ввімкнув сигнал повороту завчасно, йому було повідомлено, що він, керуючи автомобілем, користувався засобами мобільного звязку. За результатами вищевказаного факту поліцейським патрульної поліції була винесена постанова серії ВР № 308424 від 26.04.2018 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вважає, що зазначена постанова не відповідає обставинам справи, вимогам закону та підлягає скасуванню, оскільки він зазначене правопорушення не скоював, що підтверджується відсутністю у матеріалах про притягнення його до адміністративної відповідальності будь-яких доказів скоєння ним правопорушення.

У звязку з наведеним просить скасувати постанову серії ВР № 308424 від 26.04.2018 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У судове засідання з'явились позивач ОСОБА_1, представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Позивач просив задовольнити позов з підстав, вказаних у позовній заяві. Вважав, що з боку відповідача, як органу упровноваженого застосовувати адміністративне стягнення, не було ураховано всих обставин справи; зауважив, що штраф у такому розмірі є занадто суворим покаранням за таке правопорушення з огляду на те, що він є пенсіонером. Наполягав на тому, що не спілкувався засобами телефонного зв'язку під час керування транспортним засобом, а лише передав телефон пасажиру для відповіді на телефонний дзвінок.

Представники відповідача просили відмовити у позові.

Вказали, що позивачем було порушено декілька правил дорожнього руху: не працював лівий стоп, не вмикався показчик повороту, а також користування засобами зв'язку під час руху транспортного засобу. ОСОБА_2 зауважила, що згідно пп. д) п. 2.9. Правил дорожнього руху України водію забороняється навіть тримати засіб зв'язку у руці, оскільки у такому разі водій не контролює дорожню обстановку, що може призвести до негативних наслідків для учасників дорожнього руху.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

26 квітня 2018 року поліцейським роти № 4 батальйону УПП в Житомирській області рядовим поліції ОСОБА_2 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 308424, згідно з якою позивач скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КупАП та пп. д п. 2.9 Правил дорожнього руху України (а.с. 3).

Стаття 23 Закону України "Про Національну поліцію України" визначає, що основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, в тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП).

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Підпунктом "д" пункту 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 встановлено, що водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ №18 від 19 грудня 2008 року, розяснено про неприпустимість ігнорування прав осіб, яких притягають до адміністративної відповідальності, потерпілих, їх законних представників та захисників. Зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи позивача стосовно того, що інспектор поліції при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення не дотримався порядку, встановленому ст. 278, 279 КУпАП, під час дослідження доказів та відеозаписів нагрудної камери поліцейського, який був віддтворений під час судового засідання, не знайшли свого підтвердження.

Отже, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на виконання зазначених вище вимог Закону щодо обов'язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, надано суду належні докази законності складеної постанови та факту наявності в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши зібрані в судовому засіданні докази та норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення, судом здобуто не було, а ті обставини, з яких останній просить скасувати постанову, на думку суду, наведені з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Посилання позивача на те, що посадовою особою поліції мала б бути застосована стаття 22 КУпАП з огляду на той факт, що останній являється пенсіонером, та можливо було б обмежитись усним зауваженням за дане правопорушення, звільнивши його від адміністративної відповідальності, не заслуговує на увагу суду, оскільки згідно зі ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід'ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд приходить до переконання, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

При вказаних обставинах, суд вважає, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 308424 від 26 квітня 2018 року відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні відповідачем виконано усі вимоги чинного законодавства, а тому скасуванню не підлягає.

Проаналізувавши матеріали справи та наведені законодавчі положення, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 72-77, 90, 94, 139, 242-246, 250, 255, 257, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону УПП в Житомирській області ОСОБА_2 про скасування постанови.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення (складення). Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя О. М. Дубовік