Справа № 820/2463/18
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 червня 2018 р. № 820/2463/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харкові, яке при нарахуванні та виплаті належних позивачу державних пенсій, як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, обмежує конституційне право на отримання державного соціального забезпечення виключно останніми по часу прийняття нормативно-правовими актами, без врахування всіх наявних з моменту виконання позивачем робіт в зоні відчуження Чорнобильської катастрофи правовстановлюючих актів, що привело до отримання останнім цих державних пенсій в неповному обсязі.

- збов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Харкові провести з 01.10.2017 року перерахунок належної мені державної пенсії, виходячи з усіх нормативно-правових актів, на які я маю конституційне право, в тому числі з Закону України від 01.07.1992 року № 2532-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України від 17.06.93 року № 3285-12 «Про внесення змін до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (з змінами внесеними постановою КМУ № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

- збов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Харкові нараховувати та виплачувати належну позивачу державну пенсію в максимальному розмірі, який станом на сьогодення не може бути меншим ніж 18 615 гривень.

- відповідно до п.п. 1 п. 1 статті 371 КАС України звернути до негайного виконання виплату пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

- зобов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Харкові подати звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішення суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що йому було безпідставно не перераховано пенсію відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у відповідності доп. 9-1 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Порядок), згідно норм яких за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року". Позивач також посилався на те, що не проведення відповідачем перерахунку мої пенсії за матеріалами пенсійної справи є протиправним, оскільки саме на відповідача покладено обов'язок забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, а також факт того, що матеріали пенсійної справи знаходяться у нього.

Позивач 19.04.2018 року подав до суду уточнення позовної заяви, яким змінив обсяг позовних вимог та надав додаткові обґрунтування стосовно заявлених вимог.

Відповідач надав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та не має права на перерахунок пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та п. 9-1 Порядку, оскільки на момент участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не проходив дійсну строкову військову службу, та не був військовослужбовцем.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (І категорія), а також є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України про соціальний захист осіб що постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Київському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова та отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до копії трудової книжки у період з 23.10.1984 року по 27.10.1993 року проходив службу в органах внутрішніх справ. Відповідно до довідки № 704 від березня 1987 року позивач з 08.12.86 по 05.03.1987 року в тому числі в суботні та недільні дні виконував службові обов'язки в Прип'ятському ГОВД УВС Київського облвиконкому по ліквідації наслідків в зоні Чорнобильської АЕС.

Відповідно до копії трудової книжки наданої до суду, позивач проходив дійсну строкову службу в рядах Радянської Армії у період з 04.06.1982 року по 21.08.1984 року, а отже до виникнення подій, що сталися на Чорнобильській АЕС у 1986 році.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого 09.12.1993 року, та перереєстрованого 17.10.1997 року) позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії. Відповідно до вкладки до зазначеного посвідчення НОМЕР_4 від 09.06.2010 року, дійсної безстроково, позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно довідки МСЕК № 021980 від 14.12.2009 року позивачу безстроково встановлено другу групу інвалідності, яка настала з причин захворювань, отриманих при виконанні обов'язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується доводами позовної заяви позивач до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду країни м. Харкова за перерахунком на умовах, викладених в позові не звертався. Рішення Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду країни м. Харкова з питань перерахунку пенсії не приймалося.

Щодо посилання позивача на ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та на п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає наступне.

11.10.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", яким частину третю статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено у новій редакції, згідно з якою особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

15 листопада 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова), пунктом 1 якої внесено зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Пунктом 2 Змін, затверджених цією Постановою, Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", доповнено пунктом 9-1 такого змісту:

« 9-1 За бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року."

За доводами позивача, зміст частини третьої статті 59 Закону № 796-ХІІ та п. 9-1 Порядку є однозначним, які встановлюють право на перерахунок пенсії для трьох окремих категорій осіб, зокрема осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, не залежно від того, чи проходили такі особи дійсну строкову військову службу на той час.

Проте, за твердженням відповідача, право на перерахунок пенсії у цьому випадку мають виключно пенсіонери з числа осіб, які на момент участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проходили дійсну строкову військову службу.

Надаючи оцінку зазначеним доводам учасників справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями пункту 6 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 796-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Таким чином, Закон № 796-ХІІ спрямований на захист трьох категорій осіб, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Позивач відноситься до першої категорії осіб, учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2, виданого 09.12.1993 року та вкладкою НОМЕР_3 виданою 09.06.2010 року.

Порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено розділом VIII Закону № 796-ХІІ.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Позивачу пенсія призначена на підставі статті 54 Закону № 796-ХІІ, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інваліду другої групи - у розмірі відшкодування фактичних збитків (учасниками справи не заперечується).

Водночас статтею 59 вказаного Закону урегульовано порядок призначення пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Суд зазначає, що частиною третьою статті 59 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 05.10.2006 № 231-V, що діяла до набрання чинності редакції від 11.10.2017 визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Таким чином, частиною третьою статті 59 Закону № 796-ХІІ у редакції, чинній до 0.10.2017, було визначено лише одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Водночас, зазначеною нормою у редакції, чинній з 01.10.2017, передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

З аналізу редакцій частини третьої статті 59 Закону № 796-ХІІ вбачається, що Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" розширено перелік категорій осіб, на які вказана норма розповсюджується, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Водночас незмінною залишилась умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період.

Враховуючи вищезазначене, частина третя статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям:

1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або

2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або

3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не допускається):

1) особа має статус особи з інвалідністю;

2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях;

3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Таким чином, частина третя статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не містить норм, які можуть викликати неоднозначність у її застосуванні.

Зазначена правова позиція викладена у висновках Верховного Суду України у справах стосовно пенсійного забезпечення осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у постановах від 01 жовтня 2014 року у справі № 21-338а13, від 15 червня 2016 року у справі № 737/438/14, від 06 грудня 2016 року у справі № 2а-520/09/1570 та Верховний Суд у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 756/8380/16-а та у справі № 193/877/16-а (2-а/193/14/16), від 21 лютого 2018 року у справі № 619/2262/17.

Позивачем не надано до суду доказів проходження дійсної строкової служби у період прийняття участі в ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Відповідно до положень Закону СРСР від 12.07.1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов'язок», що діяв підчас перебування позивача на військових зборах, військова служба складалась з дійсної військової служби та служби в запасі збройних Сил СРСР.

Згідно зазначеного Закону СРСР, на дійсну військову службу призиваються громадяни СРСР чоловічої статі, яким до дня призову виповнюється 18 років. Заклик проводиться 2 рази на рік (у травні - червні і в листопаді - грудні) за наказом міністра оборони СРСР. Кількість громадян, які підлягають призову, встановлюється Радою Міністрів СРСР.

Відповідно до копії трудової книжки у період з 23.10.1984 року по 27.10.1993 року проходив службу в органах внутрішніх справ. Відповідно до довідки № 704 від березня 1987року позивач з 08.12.86 по 05.03.1987 року в тому числі в суботні та недільні дні виконував службові обов'язки в Прип'ятському ГОВД УВС Київського облвиконкому по ліквідації наслідків в зоні Чорнобильської АЕС.

Відповідно до копії трудової книжки наданої до суду, позивач проходив дійсну строкову службу в рядах Радянської Армії у період з 04.06.1982 року по 21.08.1984 року, а отже до виникнення подій, що сталися на Чорнобильській АЕС у 1986 році.

Отже, на момент участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ, яка відповідно до закону прирівнюється до військової, проте не проходив саме дійсну строкову службу в армії ані в розумінні законодавства СРСР ані в розумінні Законодавства України.

Статтею 59 Закону № 796-ХІІ врегульовано порядок пенсійного забезпечення виключно військовослужбовців. При цьому для отримання пенсії на підставі частини третьої статті 59 цього Закону вимагається наявність у відношенні відповідної особи сукупності трьох критеріїв: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї; 2) участь особи відбувалась під час проходження дійсної строкової служби; 3) особа набула інвалідність внаслідок вищевказаного.

Лише наявність зазначених критеріїв у їх сукупності обумовлюють визначення військовослужбовця як такого, що має право на отримання відповідного розміру пенсійного забезпечення. За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про те, що положення частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" на позивача не поширюються через відсутність факту проходження дійсної строкової служби підчас участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Посилання позивача на невиконання відповідачем п. 2 Постанови №851 "Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 15.07.2017, яким на Пенсійний фонд України покладено обов'язок забезпечити проведення перерахунків пенсій, призначених особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, за матеріалами пенсійних справ, не беруться судом до уваги, оскільки обов'язок перерахунку пенсії може бути реалізований органом Пенсійного фонду України виключно за наявності права пенсіонера на такий перерахунок.

В даній справі позивач не підпадає під категорію осіб, які відповідно до положень частини 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ та п. 9-1 Порядку мають право на обчислення пенсії з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а отже не породжують обов'язку відповідача щодо здійснення йому перерахунку на зазначених у даних нормах умовах. Отже бездіяльність органу Пенсійного фонду України щодо не перерахунку позивачу пенсії відповідно до норм ч.3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ та п. 9-1 Порядку є правомірними та не порушують прав позивача.

Щодо посилання позивача на неврахування відповідачем редакції Закону України № 796-ХІІ від 01.07.1992 року № 2532-12 "Про внесення змін в доповнень до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України від 17.06.1993 року № 3285-12 "Про внесення змін до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (з змінами внесеними постановою КМУ № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»), суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.. 54 Закону № 796-ХІІ із змінами, внесеними згідно із Законом N 2532-12 від 01.07.92 пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержуваного за роботу у зоні відчуження в 1986-1987 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але не нижче розмірів, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ). При цьому пенсія по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчою: зокрема по II групі інвалідності - п'яти мінімальних заробітних плат.

З аналізу зазначеної статті вбачається, що дія її положень щодо призначення пенсій в залежності від розміру мінімальної заробітної плати встановлюється тільки для тих хто на момент призначення мав встановлену інвалідність та щодо якої встановлено зв'язок такої інвалідності з Чорнобильською катастрофою

Позивачу інвалідність встановлено у 2009 році. Інших даних позивач в суд не надав.

Проте, надавати докази в обґрунтування своїх позовних вимог, в тому числі у разі їх уточнень, є обов'язком позивача не залежно від категорії справи. Довідки про наявність у позивача інвалідності у період до 2009 року є документами, пов'язаними з особою позивача, та підтверджують стан його здоров'я. Оскільки позивач посилається в уточненому позові на той факт, що мав право на отримання пенсії з урахуванням положень ст. 54 у редакції Закону від 01.07.1992 року щодо призначення пенсії інвалідам, він зобов'язаний підтвердити належними доказами наявність інвалідності станом час дії нормативно-правового акту.

Проте таких доказів позивачем не надано.

Аналізуючи зазначені норми Закону, суд зазначає, що в законі визначено сукупність умов за наявності яких особа має право отримувати пенсію, передбачену для осіб-учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Закон визначає такі умови: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи;

2) особі на момент призначення пенсії встановлено відповідну групу інвалідності;

3) встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Зазначені три умови спричинюють виникнення права на пенсію по інвалідності, яка призначається відповідно до ст. 54 Закону у відповідній редакції від 01.07.1992 року виключно у сукупності. За відсутності будь-якої з зазначених умов, особа вважається такою, в якої відсутнє таке право станом на дію зазначеної редакції нормативно-правового акту.

Суд зазначає, що виникнення права на пенсію по інвалідності повязане з настанням певного юридичного факту - встановленням особі інвалідності. Таким чином станом на 1992 рік, судом не встановлено виникнення відповідного юридичного факту (встановлення позивачу інвалідності. А отже, не можна казати про виникнення станом на 1992 рік у позивача права на отримання пенсії по інвалідності як ліквідатор ЧАЕС, а отже навіть при настанні відповідного пенсійного віку, редакція Закону від 01.07.1992 року не може бути застосовано, оскільки право на отримання такої пенсії в позивача станом на дію зазначеної редакції нормативно-правового акту було відсутнє.

Ультраактивна дія нормативно-правового акту за змістом являє собою продовження дії старого закону після його скасування, новим у випадках коли відповідні відносини з реалізації прав виникають за дії старого закону та продовжують тривати за дії нового.

Відносини позивача з призначення пенсії виникли 01.03.2001 року. Проте, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачем, право на пенсію по інвалідності як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС та відносини щодо призначення пенсії по інвалідності виникли лише 14.12.2009 року. Станом на дату виникнення юридичного факту, що породжує право позивача на пенсію по інвалідності як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, зазначене право встановлювалось ст. 54 Закону в редакції від 07.05.2009 року. Відповідно до ст. 54 Закону в редакції від 07.05.2009 року пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

У всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими - по II групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

з 1січня 2009 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць було встановлено у розмірі - для осіб, які втратили працездатність - 498 грн.

В даному випадку, слід зазначити, що призначення відповідачем пенсії по інвалідності на підставі Закону із врахуванням внесених змін до відповідних законодавчих актів, та без врахування редакцій що діяли до 07.05.2009 року не може вважатися порушенням, звуженням або обмеженням права ОСОБА_1 на таку пенсію, оскільки такого права на момент набрання законної сили відповідних змін позивач не мав.

Посилання позивача на ультраактивність дії відповідного нормативно-правового акту не береться до уваги судом, з погляду на те, що станом на час дії редакції від 01.07.1992 року, та законів про внесення змін, на які посилається позивач в уточненому позові, ані право на отримання пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, ані відносини з відповідачем з приводу призначення зазначеної пенсії в позивача ще не виникли.

Відповідно до положень частини першої статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення даного конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року. В указаному Рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Щодо посилання позивача на ультраактивну дію зазначеного нормативно-правового акту, то зазначене поняття передбачає переживання дії старого нормативно-правового акту виключно за вказівкою на це законодавця.

Відповідної вказівки законодавця на продовження дії відповідних редакцій зазначених законів положення зазначених законів не містять.

Таким чином, Закон України № 796-ХІІ, відповідно до норм якого позивач отримує пенсію по інвалідності, застосовується у редакції чинній на час виникнення правовідносин.

Суд також зазначає, що позивачу призначено пенсію з 01.03.2001 року. Відповідно до довідки МСЕК, наданої до матеріалів справи позивачем, інвалідність позивачу, причина якої - захворювання, отримане підчас виконання обов'язків військової служби при ліквідації наслідків на ЧАЕС встановлено з 14.12.2009 року. Доказів наявності в позивача інвалідності до зазначеної дати, позивач до суду не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, вкладку до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, видано позивачу 09.06.2010 року.

Відповідно до положень п. 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 20.01.1997 року № 51 у редакції чинній станом на 09.06.2010 року посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, додається вкладка за встановленим зразком (додаток N 11). Зазначене посвідчення без вкладки з 1 січня 1997 р. вважається не дійсним.

До матеріалів справи не надано жодних доказів оформлення зазначеної вкладки позивачем до 09.06.2010 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 77 КАС України, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод та інтересів.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду про відкриття спрощеного провадження від 06.04.2018 року в позивача на виконання ч. 4 ст. 77 КАС України було витребувано серед іншого докази на підтвердження обставин за яких він брав участь у ліквідації на Чорнобильській АЕС, зокрема доказів на підтвердження перебування на військовій службі підчас участі у ліквідації аварії на ЧАЕС із зазначенням періодів, протягом яких позивач брав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС. На зазначену ухвалу суду позивач повідомив що зазначені обставини не є предметом спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Оскільки позивач не надав до позовної та уточненої позовної заяви а також на пропозицію суду доказів для підтвердження обставин на які він посилається, суд вирішує справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Позивач від сплати судового збору звільнений, підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 139, 243-246, 250, 255, 257, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 61098, ідент. код НОМЕР_1) до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (м-н. Свободи,5, Держпром, 2 під'їзд, 3 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.