Справа № 812/1567/18
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення позову заявнику без розгляду

06 червня 2018 року СєвєродонецькСправа № 812/1567/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 812/1567/18 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання протиправним та скасування виконавчого напису від 10 листопада 2017 року № 20320,

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича (далі - відповідач), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати виконавчий напис, здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем 10 листопада 2017 року за № 20320.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в травні 2018 року позивач при отриманні доходу, який перераховувався на банківську картку, виявив, що сума для використання менша, ніж він розраховував. Після цього дізнався, що відрахування проводяться на підставі виконавчого напису, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем від 10 листопада 2017 року № 20320 на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат». У виконавчому написі зазначено, що позивачем за кредитним договором від 20 липня 2011 року № б/н не сплачені кошти, строк, за який проводиться стягнення - 2172 днів. Дійсно позивачем 20 липня 2011 року з публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитний договір строком на 6 місяців на суму 3300 грн для купівлі холодильника. Зазначена сума була повністю виплачена у визначені в договорі строки без затримок та пропуску строків сплати щомісячних сум. На теперішній час документи не збереглися, оскільки були втрачені при переїздах при проведенні антитерористичної операції, до 2018 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» жодних претензій до позивача не заявляв. Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушеннями діючого законодавства, та, з посиланням на норми Закону України «Про нотаріат» та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», просить суд визнати протиправним та скасувати виконавчий напис, здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем від 10 листопада 2017 року № 20320.

Ухвалою від 06 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання протиправним та скасування виконавчого напису від 10 листопада 2017 року № 2032 на підставі пункту 5 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) повернуто позивачу та стягнуто з позивача до Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України штраф у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 528,60 грн за зловживання процесуальними правами.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву від 06 червня 2018 року про забезпечення позову, в якій просить зупинити дію виконавчого напису, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем від 10 листопада 2017 року № 20320, та зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем від 10 листопада 2017 року № 20320.

Заява обґрунтована тим, що виконавчий напис повністю суперечить нормам діючого законодавства та фактичним обставинам, позивач є інвалідом третьої групи, отримує відповідну пенсію. На підставі спірного виконавчого напису з доходу позивача проводяться відрахування на незаконних підставах, і він вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав щодо отримання доходу, та в наявності очевидними є ознаки протиправності рішення відповідача.

Відповідно до частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

При розгляді даної заяви, суд враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 153 КАС України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Заяву про забезпечення позову подано одночасно з пред'явленням позову до Луганського окружного адміністративного суду. Проте, заяву подано не до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?т;…&gп; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Частиною першою статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

В постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14-ц (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 72243294) зроблено правовий висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Також зазначено, що, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

В постанові від 21 березня 2018 року у справі № 629/1299/17-ц (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 73157358) Верховний Суд вказав, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. У разі незгоди боржника з вчиненим виконавчим написом нотаріуса, правильним способом захисту є саме визнання його таким, що не підлягає виконанню, а не визнання його не дійсним та скасування.

Таким чином, у межах спірних правовідносин оскарження позивачем виконавчого напису нотаріуса спрямоване на реалізацію права позивача на захист належного йому цивільного права, відповідно спір, що виник між сторонами, не є публічно - правовим спором, а має цивільно - правовий характер, тобто справа не відноситься до адміністративної юрисдикції.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що Луганський окружний адміністративний суд не є судом, повноважним розглядати заяву про забезпечення позову, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому заяву про забезпечення позову подано не до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити найменування суду.

У заяві позивачем зазначено Луганський окружний адміністративний суд, який не повноважний розглядати дану заяву.

Відповідно до частини сьомої статті 154 КАС України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

З огляду на наведене, оскільки заяву про забезпечення позову подано до Луганського окружного адміністративного суду, який не є судом, повноважним розглядати таку заяву, вона підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 152, 153, 154, 241, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 без розгляду заяву про забезпечення позову у справі № 812/1567/18 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича про визнання протиправним та скасування виконавчого напису від 10 листопада 2017 року № 20320.

Копію ухвали разом з заявою про забезпечення позову і доданими до неї документами невідкладно надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська