Справа № 2а-15162/09/1270
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року справа №2а-15162/09/1270

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Токарева А.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача не зявився,

представника третьої особи 1 не зявився,

представника третьої особи 2 не зявився,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року про повернення заяви (головуючий І інстанції Ірметова О.В., м. Сєвєродонецьк) у справі № 2а-15162/09/1270 за заявою ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області, Державна Казначейська служба України в Луганській області про визнання бездіяльності боржника - УПФУ в м. Лисичанську Луганської області щодо проведення розрахунку недоплаченої пенсії за рішенням суду, зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) 01 березня 2018 року звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з заявою, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області, Державна Казначейська служба України в Луганській області про визнання бездіяльності боржника - УПФУ в м. Лисичанську Луганської області щодо проведення розрахунку недоплаченої пенсії за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2009 року в період з 01 листопада 2011 року по 04 лютого 2014 року для стягувача ОСОБА_1, протиправною; зобов'язання УПФУ в м. Лисичанську Луганської області зробити розрахунок недоплаченої пенсії ОСОБА_1 в судовому розмірі за період з 01 листопада 2011 року по 04 лютого 2014 року, включно та видати такий розрахунок на руки стягувачу (а.с.60-61).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року вказана заява повернута позивачу (а.с. 58-59).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати бездіяльність боржника щодо проведення розрахунку недоплаченої пенсії за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2009 року в період з 01 листопада 2011 року по 04 лютого 2014 року включно, для ОСОБА_1 протиправною. Зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області зробити перерахунок недоплаченої пенсії ОСОБА_1 в судовому розмірі за період з 01 листопада 2011 року по 04 лютого 2014 року, включно (а.с.70-72).

Відповідач та третя особа 2 в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа 1 надала письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи без участі їх представника.

Суд заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, наступне.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про відмову в перерахунку та виплаті на користь ОСОБА_1 пенсії у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, рівної прожиткового мінімуму для непрацездатних починаючи з 01 квітня 2008 року. Зобов'язано УПФУ в м. Лисичанську Луганської області зробити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, рівної прожиткового мінімуму для непрацездатних починаючи з 01 квітня 2008 року, з урахуванням положень частини 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Перерахунок пенсій здійснювати виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідній період. В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с.3-4).

16 березня 2009 року Луганським окружним адміністративним судом на виконання даного рішення позивачу видано виконавчий лист по адміністративній справі № 2а-15162/09 (а.с.8).

25 квітня 2008 року позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення порядку виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій неправомірними, яка ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 13 березня 2013 року задоволена та стягнута з Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період з 01 листопада 2011 року по 31 січня 2013 року в розмірі 93551,92 грн. (а.а.18-19).

Проте, ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року апеляційна скарга Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області задоволена. Ухвала Луганського окружного адміністративного суду від 13 березня 2013 року по справі № 2а-15162/09 скасована та прийнята нова ухвала, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення порядку виконання судового рішення - відмовлено (а.с.25-26).

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 19 грудня 2013 року касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 09 липня 2013 року за нововиявленими обставинами у справі № 2а-15162/09 залишена без задоволення, ухвала Донецького апеляційного суду від 09 липня 2013 року залишена без змін. Вищим адміністративним судом зазначено, що ОСОБА_1 у заяві про встановлення порядку виконання судового рішення просить стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області заборгованість по пенсії за період з 01 листопада 2011 року по 31 січня 2013 року в розмірі 93551,92 грн., що по суті є новими позовними вимогами (а.с.29-30).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року постанова Лисичанського міського суду Луганської області від 18 серпня 2014 року по справі № 415/2966/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 по УПФУ в м. Лисичанську Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії - скасовано. Позовні вимоги за період з 01 листопада 2011 року по 04 лютого 2014 року - залишені без розгляду. В іншій частині прийнято нову постанову, якою зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області здійснити перерахунок, нарахування та виплати ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з 05 лютого 2014 року у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, передбачені ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат.

Постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області від 16 березня 2015 року за виконавчим провадженням № 33306414 на виконання рішення Європейського суду з прав людини № 35995/09 від 12 грудня 2013 року відновлено виконавче провадження за виконавчим листом № 2а-15162/09/1270, виданим Луганським окружним адміністративним судом 22 червня 2012 року (а.с. 9).

01 квітня 2015 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області на адресу УФПУ в м. Лисичанську Луганської області направлено вимогу № 654/02280/8 (а.с.10).

14 травня 2015 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області на адресу УФПУ в м. Лисичанську Луганської області направлено вимогу № 1058/02280/9 (а.с.11).

09 вересня 2015 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області винесено постанову про накладення штрафу УФПУ в м. Лисичанську Луганської області у розмірі 680 грн. (а.с.12).

Не погодившись з вказаними діями суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даною заявою. На думку позивача, за період з 01 листопада 2011 року по 04 лютого 2014 року включно перерахунок пенсії стягувачу в судовому розмірі боржником не провадився, оскільки в своєму інформаційному листі ВАСУ № 846/12/13-13 від 13 червня 2013 року на виконання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» ВАСУ зазначає, що у цій категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни зобовязання здійснити виплати та стягнення цих виплат. Така зміна можлива лише у разі виконання боржником зобовязальної частини рішення про нарахування соціальних виплат. Отже, подальше виконання рішення Луганскього окружного адміністративного суду від 17 лютого 2009 року не можливо доки боржник не зробить перерахунок пенсії стягувачу в період дії судового рішення з 01 листопада 2011 року по 04 лютого 2014 року, оскільки з 05 лютого 2014 року розпочало діяти рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року. Таким чином, на думку позивача, боржника повинно бути зобовязано зробити розрахунок недоплаченої пенсії стягувача в судовому розмірі по цій справі за період з 01 листопада 2011 року по 04 лютого 2014 року, включно та видати такий розрахунок на руки стягувачу.

Приймаючи рішення про повернення заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено, а позивачем не надано суду доказів наявності судового рішення, яким зобов'язано УПФУ в м. Лисичанську Луганської області зробити розрахунок недоплаченої пенсії позивачу в судовому розмірі за період з 01 листопада 2011 року по 04 лютого 2014 року, включно. Також, позивач звернувся до суду з заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України з порушенням строку звернення до суду.

Суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з пунктом 1 частини 2 цієї ж норми у такій заяві зазначається найменування адміністративного суду, до якого подається заява.

За визначенням наведеним у статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

У свою чергу, суд - це суддя адміністративного суду, який розглядає і вирішує адміністративну справу одноособово, колегія суддів, інший визначений цим Кодексом склад адміністративного суду.

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов'язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси то він повинен був звернутись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою під час виконання судового рішення по цій справі, оскільки саме з ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2013 року позивачу стало відомо про стан виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду по справі № 2а-15162/09 від 17 лютого 2009 року.

Згідно з частиною 5 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи питання про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність відповідача, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції правильно зазначив, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2009 року зобов'язано УПФУ в м. Лисичанську Луганської області зробити перерахунок та виплату пенсії позивачу в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, рівної прожитковому мінімуму для непрацездатних та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, рівної прожиткового мінімуму для непрацездатних починаючи з 01 квітня 2008 року, з урахуванням положень частини 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено, а позивачем не надано належних та допустимих доказів існування судового рішення, яким зобов'язано УПФУ в м. Лисичанську Луганської області зробити розрахунок недоплаченої пенсії позивачу в судовому розмірі за період з 01 листопада 2011 року по 04 лютого 2014 року, включно.

Відповідно до частини 5 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про не відповідність заяви позивача вимогам, зазначеним в статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України та наявність підстав для застосування частини 5 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України та поверненню позивачу.

Відповідно до пункт 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 254, 246, 250, 310, 315, 316, 322, 383 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року про повернення заяви у справі № 2а-15162/09/1270 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року про повернення заяви у справі № 2а-15162/09/1270 за заявою ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області, Державна Казначейська служба України в Луганській області про визнання бездіяльності боржника - УПФУ в м. Лисичанську Луганської області щодо проведення розрахунку недоплаченої пенсії за рішенням суду, зобов'язати вчинити певні дії - залишити без змін.

Повне судове рішення складене 06 червня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_2