Справа № 351/2330/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року№ 876/4070/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Кушнерика М.П., Рибачука А.І.,

при секретарі судового засідання - Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2018 року у справі №351/2330/17 (суддя Собко В.М., м.Снятин Івано-Франківська область) за його позовом до Львівської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «P-Trans Sp. Z o.o.», про визнання протиправною та скасування постанови по справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - Митниця) про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил від 07.11.2017 №4196/20900/17 (далі - Постанова).

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову про задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги посилаючись на окремі обставини справи вказує, що він працює водієм в польського автомобільного пасажирського перевізника Товариства з обмеженою відповідальністю «P-Trans Sp. Z o.o.» (далі - ТОВ) та у своїй роботі (перевезення пасажирів) використовує виключно транспортні засоби комерційного призначення (автобуси), які належать на праві власності ТОВ. Зазначає, що у нього немає повноважень щодо самостійного за власною ініціативою реекспорту транспортного засобу комерційного призначення, належного ТОВ, з митної території України, як і права самостійно звертатись від імені підприємства із заявами (повідомленнями) до митних органів України про операції технічного обслуговування чи ремонт автобусів та виникнення аварій чи дію обставин непереборної сили. Обов'язок щодо реекспорту транспортних засобів комерційного призначення з митної території України та повідомлення митних органів України про вищевказані обставини, покладено саме на перевізника, а тому позивач, як працівник ТОВ, не може нести відповідальність за дії підприємства, в тому числі і за поміщення підприємством транспортних засобів комерційного призначення (автобусів) в митний режим тимчасового ввезення.

Відповідач відзиву на апеляцій скаргу не подав.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а тому, апеляційний суд, відповідно до частини 4 статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що Митницею правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з невірним тлумаченням норм матеріального і порушенням норм процесуального права.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.08.2017 державним інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста «Рава-Руська» Митниці ОСОБА_2 було складено протокол про порушення митних правил №4196/20900/17 (далі - Протокол) щодо ОСОБА_1, у якому зафіксовано, що останнім 09.12.2016 об 11/06 год було ввезено через пункт-пропуску «Рава-Руська - Гребенне» автобус з реєстраційним номером НОМЕР_2 (країна реєстрації Республіка Польща (далі - РП)) VIN НОМЕР_1 (далі - Автобус), що переміщувався у митному режимі «Тимчасове ввезення» до органу доходів і зборів призначення на кордоні і мав бути доставлений в термін до 29.12.2016. Зазначений Автобус не був доставлений у орган доходів і зборів призначення у визначений частиною 1 статті 108 Митного кодексу України (далі - МК) термін.

Таким чином, Митниця дійшла висновку, що позивачем перевищено строк тимчасового ввезення Автобуса на митну територію України більше ніж на 10 діб (а.с.19-25).

На підставі Протоколу, Митницею 07.11.20107 було прийнято Постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 481 МК та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 17000 грн (а.с.4).

Крім того, з матеріалів справи видно, що позивач з 01.11.2016 працює водієм ТОВ та здійснює міжнародні регулярні перевезення пасажирів з України до РП.

Відповідно до дозволу на міжнародні регулярні перевезення пасажирів між Україною та РП від 23.09.2016 №009604 ТОВ дозволено здійснювати відповідні перевезення по 15.04.2018 (а.с.6).

За змістом частини 3 статті 481 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на десять діб тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 57 частини 1 статті 4 МК передбачено, що товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Статтею 103 МК встановлено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Пунктом «а» статті 1 Конвенції про тимчасове ввезення (далі - Конвенція) вчиненої у Стамбулі 26.06.1990, яка застосовується Україною відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» від 24.03.2004 передбачено, що «тимчасове ввезення» означає: митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби) мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання

Транспортні засоби комерційного призначення - це будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення (пункт 59 частини 1 статті 4 МК).

У Додатку С до конвенції пунктом «b» статті 1 визначено, що «комерційне використання» означає: платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне

або безоплатне перевезення вантажів.

Згідно з частиною 6 статті 104 МК для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: 1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення; 2) у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов'язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів; 3) подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством.

Пунктом «f» статті 1 Конвенції встановлено, що «особа» означає: як фізичну, так і юридичну особу, якщо інше не передбачене контекстом.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 108 МК строк тимчасового ввезення товарів встановлюється органом доходів і зборів у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.

Строк тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного призначення встановлюється органом доходів і зборів з урахуванням того, що ці транспортні засоби повинні бути реекспортовані відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких вони були ввезені.

З урахуванням мети ввезення товарів та інших обставин попередньо встановлений строк тимчасового ввезення товарів за письмовою заявою власника цих товарів або уповноваженої ним особи може бути продовжений відповідним органом доходів і зборів. У разі відмови у продовженні строку тимчасового ввезення орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово або в електронній формі повідомити особі, яка звернулася із заявою про його продовження, про причини та підстави такої відмови.

У відповідності до норм статті 189 МК тимчасово ввезені на митну територію України транспортні засоби комерційного призначення підлягають вивезенню без внесення в їх конструкцію будь-яких змін (без урахування природного зношення, витрати пально-мастильних матеріалів та необхідного ремонту). Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Згідно з статею 107 МК транспортні засоби комерційного призначення, поміщені в митний режим тимчасового ввезення, можуть піддаватися операціям технічного обслуговування та ремонту, необхідність в яких виникла протягом строку перебування в митному режимі тимчасового ввезення.

Необхідно зазначити, що ТОВ в ході розгляду цієї справи подано довідку від 08.09.2017 №136 у якій йдеться про те, що Автобус з 12.12.2016 знаходиться на технічному обслуговуванні у зв'язку із капітальним ремонтом двигуна. Довідка посвідчена та підписана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (а.с.48).

Статтею 192 МК встановлено, що перевізник транспортний засіб якого внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Органи доходів і зборів не відшкодовують перевізнику витрати, понесені у зв'язку із вжиттям заходів, передбачених цією статтею.

На підставі вказаних положень Митницею при винесенні Постанови зроблено висновок про те, що оскільки у найкоротший строк ОСОБА_1 не звертався до найближчого органу доходів і зборів із повідомленням про неможливість внаслідок обставин непереборної сили у строк до 29.12.2016 доставити Автобус до органу доходів і зборів призначення та не подавав документів про підтвердження таких обставин, ним перевищено встановлений частиною 1 статті 108 МК строк тимчасового ввезення товарів поміщених у митний режим тимчасового ввезення.

Однак, враховуючи фактичні обставини справи, та зважаючи на наведені вище законодавчі положення МК, апеляційний суд вважає, що у розглядуваному випадку позивач не може виступати суб'єктом притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил передбачених частиною 3 статті 481 МК.

Відповідно до положень статтей 108, 192 у разі виникнення обставин, що унеможливлюють доставку транспортного засобу до органів доходів і зборів призначення або коли необхідно продовжити встановлений цими органами строк тимчасового ввезення товарів з урахуванням мети їх ввезення, відповідні зобов'язання щодо повідомлення орану доходів і зборів про можливість перевищення встановленого строку тимчасового ввезення транспортного засобу чи подання заяви на продовження встановленого строку тимчасового ввезення лежать саме на перевізнику або власнику товарів, що поміщенні у режим тимчасового ввезення.

Відтак, ОСОБА_1 не може нести відповідальності за невиконання відповідальною за дотримання митного режиму особою перевізника, власника товару, обов'язку щодо дотримання встановленого Митницею строку тимчасового ввезення Автобуса на митну територію України, а також своєчасного повідомлення останній про неможливість дотримання встановленого строку з поданням документів, що підтверджують факт непереборних обставин.

Частиною 1 статті 486 МК передбачено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 489 МК).

Згідно з частиною 1 статті 531 МК підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

Оскільки оскаржувана Постанова винесена Митницею в порушення вимог статтей 486, 489 МК і у діях позивача, що визнаний винним у порушенні митних правил передбачених частиною 3 статті 481 МК відсутній склад вказаного порушення, апеляційний суд приходить до висновку необхідність скасування Постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

За пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги статтей 108, 192, 481, 486, 489, 531 МК , статті 286 КАС, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 07 листопада 2017 року №4196/20900/17, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді М. П. Кушнерик
А. І. Рибачук