Справа № П/811/702/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Кропивницький справа № П/811/702/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 (64020, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, )

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що він, маючи намір отримати у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, упродовж 2017 року через свого представника неодноразово звертався до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявами про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, проте відповідач відмовляв йому у цьому, не розглядаючи заяви по суті. На подану 23.08.2017 року заяву відповідач надав лист №М-17572/0-12400/0/6-17 від 20.09.2017 року, яким відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка не входить до переліку земельних ділянок, що вказані на офіційному веб-сайті відповідача. На наступну заяву позивача, аналогічну попереднім заявам, відповідач надав лист №К-23789/0-266/0/6-18 від 11.01.2018 року, у якому повідомив про те, що щодо вказаної земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою іншим особам. Позивач, стверджуючи, що рішення відповідача, викладені у листах від 20.09.2017 року та від 11.01.2018 року, прийняті всупереч вимогам статті 118 ЗК України, наполягаючи на тому, що ним виконано всі вимоги, передбачені законодавством для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, просить суд:

- визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області за результатами розгляду його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, викладену в листі від 20.09.2017 року за №М-17572/0-12400/0/6-17, в частині, що стосується ОСОБА_1;

- визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у надані йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, викладену в листі від 11.01.2018 року за №К-23789/0-266/0/6-18, в частині, що стосується ОСОБА_1;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Позивач також просив зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідач не надав відзив на позовну заяву. Натомість, 26.03.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, обґрунтоване тим, що розпорядженням Новомиргородської районної державної адміністрації "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянину ОСОБА_2." №246 від 21.05.2012 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 112,94 га ріллі в оренду терміном на 5 років для ведення фермерського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі на території Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Посилаючись на постанови Верховного Суду України від 17.02.2015 року у справі №21-551а14, від 24.02.2015 року у справі №21-34а15, від 01.10.2013 року у справі №21-345а13, представник відповідача наполягала, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки він не є публічно-правовим, а випливає із земельних відносин і має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Упродовж 2017 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 неодноразово звертався до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявами про надання йому, як учаснику бойових дій, дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. (а.с. 18, 19, 20)

Листами №С-2099/0-2226/0/6-17 від 28.02.2017 року, №С-5190/0-4070/0/6-17 від 03.04.2017 року, №С-7931/0-6411/0/6-17 від 18.05.2017 року відповідач відмовляв у задоволенні цих заяв. (а.с. 25, 26, 27)

У серпні 2017 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 знову звернувся до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Вказана заява з додатками зареєстрована в ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області 23.08.2017 року за №С-17521/0/5-17. (а.с. 21)

Листом №М-17572/0-12400/0/6-17 від 20.09.2017 року ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надало ОСОБА_3 відповідь про результати розгляду заяв 29 громадян, у тому числі і позивача. У цьому листі відповідач, посилаючись на частину 7 статті 118 ЗК України, Закон України "Про охорону земель", повідомив, що з метою раціонального використання земельних ділянок ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області сформовано перелік земельних ділянок із зазначенням площі, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Кіровоградської області, інформація про перелік цих ділянок оприлюднена на офіційному веб-сайті ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області. З цих підстав ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області вважає за доцільне відмовити у задоволенні заяв. (а.с. 28)

Представником позивача ОСОБА_3 у грудні 2017 року вкотре подано до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області заяву про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Вказана заява з додатками зареєстрована в ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області 12.12.2017 року за №С-23792/0/5-17. (а.с. 22).

Листом №К-23789/0-266/0/6-18 від 11.01.2018 року відповідач надав ОСОБА_3 відповідь про результати розгляду заяв 54 громадян, у тому числі і позивача, та повідомив, що за результатами розгляду матеріалів встановлено, що щодо вказаних земельних ділянок ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою іншим особам, тому для перешкоджання виникнення конфліктних ситуацій рекомендовано повторно звернутися із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність в іншому місці та подати документи відповідно до вимог законів та прийнятих до них нормативно-правових актів. (а.с. 29)

Не погодившись з мотивами, наведеними у листах №М-17572/0-12400/0/6-17 від 20.09.2017 року та №К-23789/0-266/0/6-18 від 11.01.2018 року щодо відмови у задоволенні його заяв, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пункту "в" частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 га.

Частиною 4 статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в області.

Згідно з цим Положенням Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп.13 п.4 Положення).

Відтак, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Отже, отримавши заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства, відповідач повинен був у місячний строк перевірити ці заяви на відповідність їх вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і за наслідками перевірки - дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (видати відповідний наказ) або, у разі виявлення обставин, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України, - надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу. Відсутність відповіді протягом зазначеного строку визнавалася б мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Листами №М-17572/0-12400/0/6-17 від 20.09.2017 року та №К-23789/0-266/0/6-18 від 11.01.2018 року відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не вказавши при цьому жодної з обставин, передбачених частиною 7 статті 118 ЗК України.

Натомість, у листі №М-17572/0-12400/0/6-17 від 20.09.2017 року відповідач послався на те, що з метою раціонального використання земельних ділянок ним сформовано перелік земельних ділянок із зазначенням площі, які можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території Кіровоградської області, інформація про перелік земельних ділянок оприлюднена на офіційному веб-сайті ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Як установлено судом, наказом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області №279 від 21.06.2017 року затверджено Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам на території Кіровоградської області у ІІІ кварталі 2017 року. Вказаний перелік оприлюднений на офіційному веб-сайті ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області 03.08.2018 року (http://kirovohradska.land.gov.ua/info/perelik-zemelnykh-dilianok-dlia-bezoplatnoi-peredachi-u-vlasnist/). Згодом відповідачем видано наказ №453 від 20.09.2017 року, якими затверджено Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у ІV кварталі 2017 року на території Кіровоградської області. (а.с. 54-57)

У цих переліках земельні ділянки на території Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області не фігурують.

Зміст вказаних наказів свідчить, що відповідач, формуючи переліки земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам, керувався Стратегією удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413.

Судом установлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (надалі - Стратегія, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Метою Стратегії є створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, спрямованої на забезпечення захисту інтересів суспільства (насамперед учасників антитерористичної операції), територіальних громад та держави, а також раціонального та ефективного функціонування сільськогосподарських регіонів з урахуванням потреб розвитку населених пунктів, запобігання деградації земель, необхідності забезпечення продовольчої безпеки держави.

Органами, що забезпечують реалізацію Стратегії, є Мінагрополітики, Держгеокадастр, інші міністерства та центральні органи виконавчої влади, які беруть участь у розробленні проектів нормативно-правових актів з питань реалізації Стратегії.

Держгеокадастр зокрема реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності відповідно до закону, державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів; проводить моніторинг та оцінку результативності реалізації Стратегії.

Згідно з розділом "Система організації процесу виконання Стратегії" Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні:

- формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області за також формулою: Sбп = Sаук x 0,25, де Sбп - площа земельних ділянок, яку пропонується передати безоплатно у власність на території відповідної області; Sаук - площа земельних ділянок, право оренди та/або емфітевзису на яку було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу;

- щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок;

- надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції;

- враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян.

У Стратегії вказано, що для її реалізації необхідно розробити проекти нормативно-правових актів щодо: перегляду принципів формування, наповнення та використання цільових фондів для здійснення заходів з охорони земель; запровадження електронних земельних торгів; запровадження принципу "мовчазної згоди" у разі затвердження нормативної грошової оцінки земель, якщо районна рада протягом одного місяця з дня надходження технічної документації з нормативної грошової оцінки не прийняла рішення про її затвердження або не надала обґрунтованої відмови у такому затвердженні; електронної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі; передачі права розпорядження землями державної власності об'єднаним територіальним громадам; усунення дублювання функцій державного контролю за використанням та охороною земель та державного екологічного контролю, встановивши, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, а також за збереженням родючості ґрунтів має здійснювати виключно Держгеокадастр та його територіальні органи; посилення адміністративної відповідальності за порушення вимог земельного законодавства та недотримання заходів з охорони земель і збереження ґрунтів шляхом підвищення адміністративних штрафів; встановлення чіткого порядку дій державних інспекторів з контролю за використанням та охороною земель під час здійснення контролю; інших питань реалізації цієї Стратегії.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" також постановлено Міністерству аграрної політики та продовольства разом з Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру розробити та внести на розгляд Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк проекти відповідних нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію Стратегії, затвердженої цією постановою.

Аналіз змісту Стратегії свідчить, що вона визначає загальний план діяльності центральних органів виконавчої влади щодо створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, а також визначає механізм та способи досягнення визначеної у ній мети, зокрема розроблення проектів нормативно-правових актів, спрямованих на її реалізацію. Однак вона не регулює відносини, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами під час передачі у власність чи користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Разом з тим, будь-яких змін до порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, передбаченого Земельним кодексом України, зокрема до порядку одержання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення, у зв'язку із затвердженням вказаної Стратегії не внесено.

Отже, чинне земельне законодавство не передбачає такої умови отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності, як включення її до переліку земельних ділянок, що передаються в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області, сформованого територіальним органом Держгеокадастру.

Більш того, формування таких щоквартальних переліків за формулою, розрахованою в залежності від площі земельних ділянок, право оренди та/або емфітевзису на яку у попередньому кварталі було продано на території відповідної області, невиправдано звужує право громадян на безоплатну приватизацію земельних ділянок, оскільки ставить його у залежність від виконання територіальним органом Держгеокадастру плану продажу права оренди та/або емфітевзису.

Відтак, суд визнає незаконним посилання відповідача у листі №М-17572/0-12400/0/6-17 від 20.09.2017 року на відповідний перелік, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки це суперечить частині 7 статті 118 ЗК України.

Листом №К-23789/0-266/0/6-18 від 11.01.2018 року відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку землеустрою, пославшись на те, що стосовно земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, вже надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою іншій особі.

На підтвердження цих обставин відповідач надав до суду копію розпорядження голови Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області №246-р від 21.05.2012 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянину ОСОБА_2.", яким надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності загальною площею 112,94 га ріллі в оренду терміном на 5 років для ведення фермерського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі на території Новомиргородської міської ради Новомиргородського району, а також витяг з Державного земельного кадастру про реєстрацію 19.02.2015 року земельної ділянки площею 56,6127 га за кадастровим номером НОМЕР_2, на території якої позивач має намір отримати у власність земельну ділянку в межах норм безоплатної приватизації. (а.с. 39- 45)

Оцінюючи ці докази, суд виходив з того, що згідно з частиною 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 19.01.2016 року (справа №21-3690а15), від 07.06.2016 року (справа №21-1391а16), отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

Відповідачем не надано суду доказів того, що громадянин ОСОБА_2, стосовно якого Новомиргородською районною державою адміністрацією Кіровоградської області видано розпорядження №246-р від 21.05.2012 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянину ОСОБА_2.", набув щодо земельної ділянки, частину якої бажає отримати у власність позивач, прав землекористувача. Зокрема, не надано доказів того, що він подав на затвердження розроблений та погоджений відповідно до вимог чинного законодавства проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду, цей проект затверджений, між ОСОБА_2 та відповідачем або іншим уповноваженим органом укладено договір оренди земельної ділянки, а право оренди земельної ділянки зареєстровано у встановленому порядку.

Наразі в Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 інформація про зареєстроване право відсутня. (а.с. 50)

Суд зазначає, що наявність рішення (розпорядження) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності у власність (користування) громадянину або юридичній особі не є перешкодою для надання органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо цієї земельної ділянки іншій особі, яка звернулася у встановленому порядку.

Така підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як надання дозволу іншій особі, Земельним кодексом України, іншими законами чи нормативно-правовими актами не передбачена.

Передбачених частиною 7 статті 118 ЗК України підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою (як-то: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку) ні у листі №М-17572/0-12400/0/6-17 від 20.09.2017 року, ні у листі №К-23789/0-266/0/6-18 від 11.01.2018 року відповідачем не наведено.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як установив суд, прийняті відповідачем рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою за заявами ОСОБА_5, викладені у листах №М-17572/0-12400/0/6-17 від 20.09.2017 року та №К-23789/0-266/0/6-18 від 11.01.2018 року, не відповідають принципам управлінської діяльності, закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України, позаяк прийняті необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно, всупереч повноваженням відповідача та вимогам чинного законодавства, що призвело до порушення права позивача на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за його заявами. Такі відмови, які стосуються ОСОБА_1, є протиправними, а позов у цій частині слід задовольнити.

Суд не погоджується з доводами відповідача, що спір між сторонами виник у сфері приватно-правових відносин.

Вимоги позивача стосуються перевірки правомірності відмов відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. З обставин справи, встановлених судом, не вбачається, що земельну ділянку, яку бажає отримати у власність позивач, було передано іншій особі, з якою у позивача виник спір, або що при вирішенні цієї справи порушуються права третіх осіб.

Оскільки при розгляді заяв позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідач здійснював владні управлінські функції у сфері земельних правовідносин, цей спір підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 07.06.2016 року (справа №21-1391а16), від 13.07.2016 року (справа №21-1265а16) щодо підвідомчості спорів щодо оскарження рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання/відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Посилання відповідача на постанови Верховного Суду України від 17.02.2015 року (справа №21-551а14), від 24.02.2015 року (справа №21-34а15), від 01.10.2013 року (справа №21-345а13) суд відхиляє, оскільки вони прийняті у спорах, які стосуються правомірності набуття фізичною чи юридичною особою земельної ділянки на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, яке вичерпує свою дію після його реалізації, а також щодо реалізації уповноваженим органом прав орендодавця земельної ділянки. Викладені у цих постановах правові позиції стосується інших правовідносин, а тому не містять висновків, які б були обов'язковими щодо застосування відповідних норм права у заявленому спорі.

Суд вважає, що правовідносини, які склались між сторонами, не стосуються майна чи майнових прав, у спірних правовідносинах відповідач здійснював виключно публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв'язку з неналежним виконанням ним зазначених функцій. Тому даний спір є публічно-правовим, а справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону України "Про землеустрій" рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про землеустрій", землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил; діяльність у сфері землеустрою - наукова, технічна, виробнича та управлінська діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб, що здійснюється при землеустрої.

Суб'єктами землеустрою відповідно до статті 4 цього Закону є органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

Порядок розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою про передачу у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності (ч.7 ст.118 ЗК України) передбачає наявність у відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування права вибору одного з рішень - надати дозвіл або відмовити у його наданні. Відповідне рішення орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає за результатами такої перевірки та у разі відповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель, проектів землеустрою, затверджених у встановленому законом порядку, надає громадянину дозвіл на розроблення проекту землеустрою, а в протилежному випадку - відмовляє у наданні такого дозволу.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем перевірки заяв позивача на відповідність їх вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України, як умови надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, тому у задоволенні позову про зобов'язання відповідача надати позивачу такий дозвіл слід відмовити.

З'ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов до висновку, що з огляду на визнання протиправними відмов ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у надані позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладених у листах №М-17572/0-12400/0/6-17 від 20.09.2017 року та №К-23789/0-266/0/6-18 від 11.01.2018 року, порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявами має бути відновлено шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути ці заяви та прийняти рішення відповідно до вимог земельного законодавства.

Водночас, суд наголошує, що при повторному розгляді заяв позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнані судом протиправними, і повинен вирішити заяви позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

Суд вважає за доцільне на підставі частини 6 статті 245 КАС України визначити відповідачу розумний строк виконання рішення суду у цій частині - не пізніше 30 днів з дня набрання ним законної сили.

Щодо клопотання позивача про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд дійшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановленому законом.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом (частина 4 статті 372 КАС України).

Відповідно до частин 1, 8 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

З огляду на з'ясовані у даній справі обставини та визначений судом спосіб захисту прав позивача, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю під час ухвалення судового рішення.

Суд зауважує, що у разі ухилення відповідача від виконання у встановлений судом строк зобов'язання, покладеного на нього рішенням суду, це рішення підлягає примусовому виконанню у порядку, установленому Законом України "Про виконавче провадження".

У разі можливих зловживань владою з боку відповідача при виконанні цього рішення, позивач вправі на підставі статті 383 КАС України подати до суду заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2114, 40 грн. (а.с. 3).

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові від 05.02.2016 року №2 "Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" у редакції Закону України від 22 травня 2015 року 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" роз'яснив, що, перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 року у справі №П/800/559/16.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з двома відмовами відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв'язку з чим він просить суд зобов'язати відповідача надати йому такий дозвіл.

Отже, у позовній заяві позивачем заявлено дві основні вимоги та одну похідну від них вимогу. За подання цього позову судовий збір обчислюється за ставкою, визначеною пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" - 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (установлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" станом на 01.01.2018 року у розмірі 1762 грн.). Тому судовий збір за подання цього позову до суду повинен становити 1409, 60 грн. Решта 704, 80 грн. (2114, 40 грн. - 704, 80 грн.) сплачені позивачем зайво.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду зокрема в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Відтак, зважаючи на часткове задоволення позову, на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору, пропорційно до задоволеної частини вимог, у сумі 939,73грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Кошти зайво сплаченого судового збору у сумі 704, 80 грн. можуть бути повернуті позивачу з Державного бюджету України за його клопотанням, за ухвалою суду.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладену у листі №М-17572/0-12400/0/6-17 від 20.09.2017 року.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладену у листі №К-23789/0-266/0/6-18 від 11.01.2018 року.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не пізніше 30 днів з дня набрання цим рішенням суду законної сили повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати на сплату судового збору в сумі 939, 73 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ().

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш