Справа № 826/13997/17
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 травня 2018 року № 826/13997/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової К.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Шпіня В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.07.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у встановлений Податковим кодексом України строк приватний підприємець ОСОБА_1 подала податкову декларацію, в якій, у рядку 11 розділу V «Визначення податкових зобов'язань по єдиному податку», зазначила суму єдиного податку за ставкою 5% - 1149,5 грн. Дана сума 04.05.2017 перерахована відповідно до платіжного дорученням №10 до УДКСУ у Солом'янському районі міста Києва. За таких обставин, зазначення у оскаржуваному рішенні про порушення позивачем вимог п.293.3 ст.293 Податкового кодексу України та нарахування 1149,50 грн грошового зобов'язання, що підлягає сплаті протягом десяти календарних днів, які настають за днем отримання цього рішення, є безпідставним, оскільки на день прийняття оскаржуваного рішення сума єдиного податку у розмірі 1149,50 грн була сплачена. При цьому, такого податкового правопорушення, як заниження суми податкового зобов'язання по єдиному податку, ОСОБА_1 не вчиняла.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у своєму відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позову відмовити. Позиція відповідача ґрунтується на тому, що у поданій позивачем податковій декларації платника єдиного податку визначено обсяг доходу за звітний (податковий) період, що оподатковується за ставкою 5 відсотків у сумі 22990 грн, сума податкового зобов'язання щодо сплати єдиного податку, нарахована платником податку складає 1149,5 гривень. При цьому сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного (звітного) періоду (рядок 14 декларації) складає 0,00 гривень. Дане порушення, за висновком відповідача, призвело до заниження позивачем суми податкового зобов'язання з єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету.

Ухвалою суду від 09.11.2017 позовна заява залишена без руху і надано позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків.

На виконання вимог суду позивачем направлені відповідні документи, за результатами вивчення яких, судом 17.12.2017 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі і призначення її до розгляду у судовому засідання.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні позивач свої вимог підтримала і просила їх задовольнити, наполягаючи на відсутності у контролюючого органу підстав для нарахування спірним рішенням податкового зобов'язання, що вже було сплачено позивачем до бюджету.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, вказавши при цьому, що контролюючим органом було зафіксовано порушення позивачем правил заповнення податкової декларації, у зв'язку з чим відповідачем було самостійно визначено спірним рішенням суму податкового зобов'язання, що підлягає сплаті до бюджету.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення учасників справи та ознайомившись із письмово викладеними позиціями сторін, дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно поданої позивачем 04.05.2017 декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2017 року, ОСОБА_1 зазначивши в рядку 06 розділу IV «Обсяг доходу за звітний (податковий) період, що оподатковується за ставкою 4%» визначила суму 22990,00 грн. В рядку 11 розділу V «Визначення податкового зобов'язання по єдиному податку» - «Сума податку за ставкою 4%» позивач вказала податкове зобов'язання у розмірі 1149,5 грн. Однак, при цьому рядок 14 розділу VI «Сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду» поданої позивачем декларації жодних відомостей не містить.

Разом з тим, відповідно до платіжного доручення №10 ОСОБА_1 04.05.2017 перерахувала в бюджет кошти в сумі 1149,50 грн з призначенням платежу «сплата єдиного податку за 1 квартал 2017р.».

09.06.2017 відповідачем була проведена камеральна перевірка податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за наслідками якої складено акт за №132/26-15-13-02/НОМЕР_1, в якому зафіксовані висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог п.п.2 п.293.3 ст.293 Податкового Кодексу України, а саме: відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється в розмірі 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

На підставі акта перевірки №132/26-15-13-02/НОМЕР_1 від 09.06.2017 ГУ ДФС у м. Києві 18.07.2017 складено податкове повідомлення-рішення за №, яким ОСОБА_1, на підставі п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 та п.123.1 ст.123 розділу 2 Податкового кодексу України збільшено суму податкового зобов'язання на 1149,50 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 287,38 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку, однак, рішенням Державної фіскальної служби України від 27.09.2017 за №12666/Ф/99-99-11-02-01-14 скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідачів, суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

У відповідності до положень, закріплених у пунктах 296.3 і 296.4 статті 296 ПК України платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу за місцем податкової адреси податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), згідно підпункту 296.5.3 пункту 296.5 статті 296 ПК України у податковій декларації окремо відображають: обсяг доходу, оподаткований за кожною з обраних ними ставок єдиного податку; обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків (у разі перевищення обсягу доходу).

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується позивачем, нею, в терміни, визначені законодавцем, була подана декларація, в якій не відображено суму єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 14 розділу VI не заповнений).

В пункті 300.1 статті 300 ПК України закріплено, що платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

При цьому, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у м. Києві нараховано податкове зобов'язання зі сплати єдиного податку з фізичних осіб та визначені штрафні (фінансові) санкції не за порушення позивачем правил заповнення податкової звітності, а у зв'язку з виявленим під час камеральної перевірки порушення платником вимог пункту 293 статті 293 ПК України.

Так, даним пунктом статті 293 ПК України встановлюється ставка єдиного податку для платників, в тому числі і третьої групи, яка визначається у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Згідно пунктів 295.3, 295.4 статті 295 ПК України, платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал за місцем податкової адреси.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як вбачається з платіжного доручення №10 від 04.05.2017, ОСОБА_1 перерахувала суму єдиного податку за 1 квартал 2017 року у розмірі 1149,50 грн, що складає 5% від обсягу доходу за звітний (податковий) період - 22990,00 грн.

Правильність обрахування платником суми і надходження сплаченого позивачем податку до бюджету відповідачем не заперечується.

Будь-яких обґрунтувань правомірності зафіксованого в акті перевірки висновку контролюючого органу про порушення ОСОБА_1 правил визначення ставки єдиного податку, відповідачем не наведено. При цьому, представник ГУ ДФС України у судовому засіданні підтвердив, що у даному випадку оскаржуване рішення прийнято у зв'язку з порушенням позивачем правил заповнення декларації.

За наведених підстав, визначення відповідачем у податковому повідомленні-рішенні № від 18.07.2017 суми податкового зобов'язання у розмірі 1149,50 грн не може бути визнано правомірним, оскільки з платника податків фактично стягується податок у подвійному розмірі, що, в даному випадку, є безпідставним, а відтак, - неприпустимим.

Щодо нарахованої ГУ ДФС у м. Києві суми штрафної (фінансової) санкції у розмірі 287,38 грн, необхідність застосування останньої мотивована положеннями пунктом 123.1 статті 123 і підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України.

Так, пунктом 123.1 статті 123 передбачено, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Однак, за встановлених у справі обставин, висновок контролюючого органу про заниження позивачем суми податкового зобов'язання не відповідає дійсним обставинам, оскільки факт сплати зобов'язання з єдиного податку у повному, відповідному до вимог законодавства, розмірі підтверджується належними, допустимими і достатніми доказами та визнається відповідачем.

Так, згідно із визначенням, наведеним в частині 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України).

Достовірними, в силу частини 1 статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно частини 1 статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні, у відповідності до положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України в чинній редакції) суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч.2 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, є підстави для визнання висновку, викладеного в акті камеральної перевірки, таким, що зроблений без урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.07.2017.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп., сплаченого відповідно до квитанції №27284490 від 30.10.2017 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 03067, АДРЕСА_1).

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Суддя: Н.А. Добрівська