Справа № 826/18893/16
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

за участю:

представника позивача: Дудник С.М.,

представника відповідача Кабінету Міністрів України: Пулинця А.С.,

представника третьої особи Державної фіскальної служби України: Запорожець А.В.,

представника третьої особи ТОВ «Ремекс»: Омероглу Шенол,

представника третьої особи Державного агентства автомобільних доріг України: Дуфінця М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Remeks sanayii urunleri uretim ve dis tic. ltd. sti.» до Кабінету Міністрів України, треті особи: Державна фіскальна служба України, Міністерство фінансів України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремекс», Державне агентство автомобільних доріг України про скасування розпорядження, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Remeks sanayii urunleri uretim ve dis tic. ltd. sti.» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року, -

У с т а н о в и в:

ТОВ «Remeks sanayii urunleri uretim ve dis tic. ltd. sti.» (Туреччина) звернулося у суд із позовом до Кабінету Міністрів України, у якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження від 11.10.2016 року «Про передачу мостових металоконструкцій до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг».

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваним розпорядженням його було позбавлено права власності на майно (металоконструкції). Зокрема, позивач посилається на те, що в порушення приписів ст. 243 Митного кодексу України його, як власника товару, не було повідомлено про застосування заходів з реалізації такого через порушення строку зберігання під митним контролем.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судове рішення умотивовано тим, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в позові. Окрім того, державними органами вчинялись дії, спрямовані на повідомлення власника відносно товарів, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, у той час як власником товару жодних дій, направлених на реалізацію права власності, не вчинено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою причини, з яких неможливо було здійснити митне оформлення товару, а саме зволікання Кабінету міністрів України з фінансуванням. Окрім того, на думку позивача, оскаржуване розпорядження прийнято з порушенням процедури, яка повинна передувати винесенню рішення щодо розпорядження товаром. До того ж, скаржник звертає увагу на те, що місцевим судом не зазначено, який саме спосіб захисту необхідно було б застосувати позивачу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що Кабінетом Міністрів України 11.10.2016 року прийнято розпорядження №725-Р «Про передачу мостових металоконструкцій до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг», яким передано мостові металоконструкції, що обліковуються Запорізькою та Донецькою митницями Державної фіскальної служби, за переліком згідно з додатком, до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг.

Уважаючи вказане розпорядження протиправним, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи установлено, що між ТОВ «Remeks sanayii urunleri uretim ve dis tic. ltd. sti.» (продавець) та ТОВ «Ремекс» (покупець) укладено контракти від 07.03.2012 № RЕМ 07/03, від 25.02.2014 № RЕМ 25/02 (зі змінами та доповненнями), за якими продавець на адресу покупця поставляє товар «металоконструкції пролітних споруд для будівництва».

На виконання контракту від 07.03.2012 № REM 07/03 на адресу ТОВ «Ремекс» (Україна) поставлено товар «металоконструкції пролітних споруд» у кількості 10 000 т. Товар поставлено на умовах СІР (Інкотермс 2010) Запорізький річковий порт до 31.12.2012.

Також, на виконання контракту від 25.02.2014 № REM 25/02 на адресу ТОВ «Ремекс» (Україна) поставлено товар «металоконструкції пролітних споруд» у кількості 488 953 т. Товар поставлено на умовах СІР (Інкотермс 2010) Маріупольський морський торговий порт до 30.04.2014.

Виготовлені та поставлені в Україну металоконструкції зберігаються в зоні митного контролю, що сторонами не заперечується. При цьому, строки зберігання мостових металоконструкцій, які встановлені ч.1 ст.240 Митного кодексу України, закінчились у травні-червні 2013 року по Запорозькій митниці та у листопаді 2014 року по Донецькій митниці.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 Митного кодексу України товари з моменту пред'явлення їх органу доходів і зборів до поміщення їх у відповідний митний режим можуть перебувати на тимчасовому зберіганні під митним контролем. Тимчасове зберігання товарів під митним контролем здійснюється на складах тимчасового зберігання.

Згідно з ч. 1 ст.204 Митного кодексу України загальний строк тимчасового зберігання товарів під митним контролем становить 90 календарних днів.

Пунктами 1-4 ч.4 ст.204 Митного кодексу України передбачено, що до закінчення строків зберігання, зазначених у частинах першій - третій цієї статті, товари, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, повинні бути: 1) задекларовані власником або уповноваженою ним особою до відповідного митного режиму; або 2) передані власником або уповноваженою ним особою, утримувачем складу тимчасового зберігання, митного складу, організацією - отримувачем гуманітарної допомоги відповідному органу доходів і зборів для зберігання та/або розпорядження відповідно до цього Кодексу; або 3) відправлені під митним контролем до інших органів доходів і зборів для їх подальшого митного оформлення; або 4) вивезені за межі митної території України.

Статтею 242 Митного кодексу України передбачено, що товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.243 Митного кодексу України, товари, транспортні засоби комерційного призначення, що зберігаються на складах органів доходів і зборів, за якими власник або уповноважена особа не звернулась до закінчення стоків зберігання, встановлених цим Кодексом, підлягають реалізації, а у випадках, передбачених законодавством, - безоплатній передачі у володіння і користування або переробці, утилізації чи знищенню, про що відповідний орган доходів і зборів повідомляє власника зазначених товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноважену особу не пізніше як за 15 днів до закінчення строків зберігання.

Відповідно до Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, який затверджений постановою від 25.08.1998 №1340 облік попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання майна, зазначеного в п.1 цього Порядку, до передачі його для подальшого розпорядження відповідно до п.9 цього Порядку покладаються на органи (організації), що здійснювали вилучення або зберігають його. Попередня оцінка проводиться відповідно до п.8 цього Порядку на момент взяття на облік цього майна.

При цьому, дія цього Порядку поширюється на транспортні засоби та інші види майна, що зберігаються під митним контролем виключно митницею, як не пропущені на митну територію України внаслідок установлених заборон чи обмежень на їх ввезення або транзит через територію України, якщо сума складських митних зборів досягає їх вартості, майно, термін зберігання якого під митним контролем закінчився, а власник не звернувся за ним в установлений Митним кодексом України термін.

Відповідно до пп.3 п.9 вищезазначеного Порядку, майно, зазначене у пункті 1 цього Порядку, передається для подальшого розпорядження ним на підставі акта опису, оцінки та передачі майна, в тому числі реалізується через торгівельні підприємства, аукціони, біржі, з якими укладені угоди на його реалізацію відповідно до пунктів 12 і 13 цього Порядку, з дотриманням таких вимог, зокрема, товарно-матеріальні цінності, крім тих, обіг яких обмежено законом, безоплатно передаються державним органам, установам і організаціям на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України.

Позивач вважає, що оскаржуваним розпорядженням Уряду порушено його право власності на реалізоване майно.

Разом з тим, згідно пункту 8.3 контракту від 07.03.2012 №REM 07/03 та доповнення до нього право власності та ризик втрати товару переходять до покупця після розвантаження на території Запорізького річкового порту.

Також, згідно з п. 8.3 контракту від 25.02.2014 №REM 25/03 та доповнення до нього право власності та ризик втрати товару переходять до покупця після розвантаження на території Маріупольського морського торгового порту.

В пункті 2.3. контракту від 07.03.2012 №REM 07/03 та в пункті 2.4. контракту від 25.02.2014 №REM 25/03 визначено, що всі податки, митні мита та інші витрати на території України сплачує - покупець.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, на території України право власності та ризик втрати товару за вищенаведеними контрактами перейшли до покупця - ТОВ «Ремекс» (Україна).

На виконання вимог ст. 243 Митного кодексу України митним органом повідомлено ТОВ «Ремекс» про закінчення строку зберігання металоконструкцій та початок процедури розпорядження ними.

У подальшому Державною фіскальною службою України запропоновано, а Укравтодором підтримано ініціативу щодо розпорядження вантажами металоконструкцій, за якими власник або уповноважена особа не звернулась до закінчення строків зберігання.

Державною фіскальною службою України розроблено та погоджено без зауважень з Міністерством економічного розвитку і торгівлі, Міністерством інфраструктури та Державним агентством автомобільних доріг проект відповідного рішення.

Також, 19.09.2016 Міністерством юстиції України надано висновок за результатами повторної правової експертизи до проекту розпорядження Кабінету Міністрів України «Про передачу майна до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг», яким вказаний проект погоджено.

11.10.2016 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження «Про передачу мостових металоконструкцій до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг» №725-р, яким передано мостові металоконструкції, що обліковуються Запорізькою та Донецької митницями Державної фіскальної служби, за переліком згідно з додатком до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг.

Отже, ураховуючи, що державними органами вчинялись дії, спрямовані на повідомлення власника відносно товарів, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, а власником товару жодних дій, направлених на реалізацію права власності не вчинено, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване розпорядження прийнято відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, а підстави для його скасування відсутні.

Покликання скаржника на те, що саме ТОВ «Remeks sanayii urunleri uretim ve dis tic. ltd. sti.» (Туреччина) є власником поставленого товару згідно додаткових угод від 14.05.2012 №3 до контракту від 07.03.2012 № RЕМ 07/03 та від 04.09.2014 №1 до контракту від 25.02.2014 № RЕМ 25/02, якими було внесено зміни до пункту 12.2 цих контрактів, судова колегія не приймає до уваги.

Так, п. 12.2 контрактів з урахуванням змін викладено у наступній редакції: жодна зі сторін не має права передачі своїх прав та зобов'язань за контрактами третій особі без письмової на те згоди іншої сторони. Право власності на товар: «металоконструкції пролітних споруд» переходить до Покупця після повної оплати за поставлений товар відповідно пункту 3.1. контрактів.

Разом із тим, пунктом 2 додаткових угод визначено, що інші пункти і розділи контрактів, залишаються без змін.

До того ж, додаткові угоди від 14.05.2012 №3 та від 04.09.2014 року №1під час митного оформлення товару не надавалися, що підтверджується відповіддями Донецької митниці ДФС України від 21.05.2018 року, Запорізької митниці ДФС України від 21.05.2018 року.

Окрім того, як убачається із надісланих на адресу митниці листів від ТОВ «Ремекс» у відповідь щодо закінчення строків зберігання металоконструкцій та початок процедури розпорядженнями ними, останнє інформувало митний орган, що після надходження коштів виконає зобов'язання щодо митного оформлення, сплати митних платежів та не заперечує проти нарахованої плати за зберігання товарів на складі митного органу, а також не повідомляло, що власником товару є інше товариство.

Зазначене свідчить на користь висновку, що у органу доходів і зборів були обґрунтовані підстави вважати належним власником майна його покупця - ТОВ «Ремекс», відповідно до п. 8.3 контрактів.

Такий висновок узгоджується із договором відступлення права вимоги №0206/31.10 від 31 жовтня 2016 року, згідно з яким ТОВ «Ремекс» поступилось позивачу своїм правом вимоги до державних органів України за вищенаведеними контрактами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту. Зокрема, як убачається із змісту контрактів, а також з урахуванням вимог законодавства, яке регулює господарську діяльність, за захистом своїх прав позивач вправі звернутися до господарського суду щодо невиконання чи неналежного виконання зобов'язань покупцем товару, у тому числі зобов'язання щодо сплати вартості переданого у власність майна.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Remeks sanayii urunleri uretim ve dis tic. ltd. sti.» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя - доповідачЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 04 червня 2018 року.)