Справа № 815/1492/18
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1492/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена у порушенні терміну надання відповіді на звернення позивача від 09.02.2018 року, стягнення на користь позивача у якості компенсації моральної шкоди у розмірі 8 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що останній 09.02.2018 року звернувся до відповідача засобами електронної пошти із заявою, в якій просив підтвердити помилкове прибуття автобусу 06.02.2018 року до м. Доброслав з позначкою «с.КОМІНТЕРНІВСЬКЕ» державний номер ВН0126, або вжити заходів для заміни позначок на автобусах, прямуючих до с. Доброслав. Однак, відповідь на своє звернення позивач отримав 24.03.2018 року, при цьому зі штампу на конверті вбачається, що лист, датований 19.02.2018 року, було відправлено 21.03.2018 року, у звязку з чим позивач вважає, що відповідачем порушено Закон України Про звернення громадян. ОСОБА_1 вказує, що бездіяльність Одеської обласної державної адміністрації завдала йому моральних страждань, оскільки унеможливила функціонування особистості ОСОБА_1 на конституційних засадах та примусило позивача звернутись до суду. Розмір компенсації моральної шкоди позивач вважає справедливою сатисфакцією моральної шкоди, що завдана протиправною бездіяльністю відповідача, при цьому залишаючи вирішення розміру на розсуд суду, яка не перевищуватиме зазначену позивачем 8000,00 грн.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву (а.с.14-17), відповідно до якого ООДА вважає, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, позивачу надано відповідь 19.02.2018 року №З-33, а твердження про відправлення такого листа 21.03.2018 року є таким. що не відповідає дійсності, оскільки дана відповідь направлена 20.02.2018 року за №З-570/ПВТ-ез-06, що підтверджується витягом з журналу вихідної кореспонденції. Повторно ця відповідь надавалась позивачу на його заяву від 16.03.2018 року, яка була зареєстрована в ООДА 19.03.2018 року №З-1070/ПВТ-ез-06. Також, разом з відповіддю від 06.04.2018 року №З-1070/ПВТ-ез-06 за підписом керівника апарату ООДА позивачу була надана копія відповіді від 19.02.2018 року №З-570/ПВТ-ез-06 шляхом відправлення на електронну адресу позивача. Щодо моральної шкоди, то вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Отже, відповідач вказує, що вчинені відповідачем дії не можуть розцінюватись як бездіяльність, а тому вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої ОСОБА_1 зазначив, що відповідь на свою заяву позивач отримав саме 24.03.2018 року, крім того, у своїй заяві він просив направити на електронну пошту то ж ОСОБА_1 вказує на те, що відповідачу слід уважно обробляти звернення громадян, а не вигадувати прикриття своєїбездіяльності (а.с.30).

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарг.

Згідно ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Судом встановлено, що звернення позивача від 09.02.2018 року надійшло на електронну пошту відповідача 09.02.2018 року о 10:52, про що свідчать відомості про доставку листа (а.с.4з/б).

При цьому, суд наголошує, що доказів направлення позивачу відповіді на його звернення від 09.02.2018 року відповідачем до суду не надано, а посилання відповідача про направлення письмової відповіді не підтверджено належними доказами.

Посилання відповідача на наявність в журналі реєстрації вихідної кореспонденції номерів (а.с.23) з яких неможливо встановити присвоєння такого номеру певному листу, не є належним доказом надання відповіді позивачу, в той час як останній просив надати таку відповідь на електронну адресу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Одеською обласною державною адміністрацією були порушені вимоги Закону України «Про звернення громадян», оскільки відповідь за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 фактично не була надана у строки, передбачені діючим законодавством, у зв'язку з відсутністю належних доказів її направлення позивачу у такі строки, чим порушено право ОСОБА_1 на одержання письмової відповіді про результати розгляду його заяви закріпленого у ст. 18 Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, суд визнає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині визнання бездіяльності відповідача, що виражена у порушенні терміну надання відповіді на звернення позивача від 09.02.2018 року.

В іншій частині позову щодо стягнення моральної шкоди в сумі 8000,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями ООДА, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що протиправною бездіяльністю ООДА як субєкта владних повноважень порушено його права, оскільки така бездіяльність завдала йому моральних страждань та унеможливила функціонування особистості ОСОБА_1 на конституційних засадах.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сімї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоровя або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 8000,00 грн., а також залишає вирішення даного питання на розсуд суду.

Позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ООДА моральної шкоди в розмірі 8000,00 грн. є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження частково і підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 3, 19, 22, 55 Конституції України, ст.ст. 9, 72-77, 94, 139, 241-246, 250, 251, 293, 295 КАС України, суд -, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної державної адміністрації, що виражена у порушенні терміну надання відповіді на звернення позивача від 09.02.2018 року.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1, адреса - 65049, АДРЕСА_1, ІК НОМЕР_1;

Відповідач: Одеська обласна державна адміністрація, адреса - 65032, м. Одеса, проспект Шевченка, 4, ;

Суддя П.П.Марин

.