Справа № 818/1633/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2018-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2018 р. Справа № 818/1633/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області) про визнання рішення відповідача від 12.11.2017 №15 щодо відмови у призначенні пенсії у разі втрати годувальника відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» протиправним та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію у разі втрати годувальника відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 01 листопада 2017 року з урахуванням пенсії за віком, яку отримує ОСОБА_1

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач відмовив у призначенні пенсії у разі втрати годувальника, у зв'язку з невідповідністю дати народження померлого (її чоловіка), зазначеної в матеріалах пенсійної справи, із датою, зазначеною в свідоцтві про укладення шлюбу. Вважає таку відмову протиправною, оскільки в паспорті позивачки у відмітці про реєстрацію шлюбу рік народження її чоловіка вказаний 1944, і саме цей рік є правильним, а в свідоцтві про одруження - 1945 рік вказано помилково. Крім того, зазначила, що від шлюбу з чоловіком має сина, на якого отримує пенсію у разі втрати годувальника.

Відповідач, заперечуючи проти позову, 22.05.2018 надіслав на адресу суду відзив, в якому, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.20), у зв'язку з тим, що рішення були прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки у поданих позивачкою документах дата народження померлого не відповідала зазначеній у матеріалах пенсійної справи та свідоцтві про укладення шлюбу.

Ухвалою суду від 26.04.2018 було відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у відсутності сторін.

Ухвалою суду від 23.05.2018 у справі було витребувано додаткові докази у відповідача, зокрема, оскаржуване рішення.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (ч.3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Конотопському об'єднаному управління Пенсійного фонду України Сумської області і отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою від 17.04.2018 №1082/1 (а.с.10).

01 листопада 2017р. позивачка звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника за померлого ОСОБА_2 відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

12.11.2017 №15 відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії, у зв'язку з невідповідністю дати народження померлого, зазначеної у матеріалах пенсійної справи та свідоцтві про одруження (а.с.28). Про вказане рішення позивача було повідомлено листом від 16.11.2017 №11591/03.2-02 (а.с.8).

Надаючи правову оцінку правим відносинам, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ), відповідно до ст. 29 якого пенсії в разі втрати годувальника сім'ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім'ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються: батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» або є особами з інвалідністю (п. «б» ч.4 ст. 30 Закону №2262-ХІІ).

Згідно ст. 31 Закону №2262-ХІІ члени сім'ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Системно аналізуючи вказані норми, суд визнає, що право на отримання пенсії в разі втрати годувальника мають члени сімей (в тому числі дружина) загиблого, померлого або такого, що пропав безвісти військовослужбовця, та які перебували на його утриманні (якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування).

Як вбачається з матеріалів справи на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області перебував ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як отримувач пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, що підтверджується копією висновку від 04.10.1991 (а.с.27).

Разом з тим, в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 та доданих позивачем до заяви документах, відсутні докази того, що ОСОБА_1 була членом сім'ї померлого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебувала на його утриманні, оскільки в свідоцтві про одруження, що було додано до заяви позивачки про призначення пенсії, зазначено зовсім інший рік народження її чоловіка (а.с.6).

Позивачка вважає, що доказом того, що вона перебувала у шлюбі саме з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відмітка у паспорті про сімейний стан (а.с.13), а також довідка про те, що вона є отримувачем пенсії у разі втрати годувальника на сина ОСОБА_3 після смерті батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11). Тому вважає, що у свідоцтві про укладення шлюбу помилково зазначено рік народження її чоловіка як 1945.

Однак, вказане судом не приймається до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до п.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (далі - Порядок №3-1) заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника подаються членами сім'ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів. У такому самому порядку подаються заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника членами сім'ї померлого годувальника, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі відсутності в органах, що призначають пенсії, пенсійної справи померлого годувальника. Якщо померлому годувальнику вже було призначено пенсію, заява про призначення пенсії у разі втрати годувальника подається до органу, що призначає пенсії.

Згідно п.10 Порядку №3-1 для призначення пенсії в разі втрати годувальника батькам, дружині (чоловіку), зазначеним у пунктах «б», «в», «д» статті 30 Закону №2262-ХІІ, додатково подаються такі документи:

копія свідоцтва про шлюб;

довідка МСЕК про визнання особи інвалідом;

копія трудової книжки або довідка органів державної податкової служби про облік платника податків - суб'єкта підприємницької діяльності (для осіб, зазначених у пункті «д» статті 30 Закону №2262-ХІІ.

При прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (п.16 Порядку №3-1).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, відповідач при прийманні документів для призначенні пенсії повинен був перевірити правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж та здійснити попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів.

Враховуючи, що під час даної перевірки було встановлено розбіжність у роках народження померлого в пенсійній справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27) та свідоцтві про одруження (а.с.8), що було додано до заяви про призначення пенсії, дані документи достовірно не могли підтвердити факт того, що позивач є членом сім'ї померлого, що перебувала на його утриманні, а чинне законодавство не наділяє органи пенсійного фонду встановлювати певні факти, у разі виявлення розбіжностей у поданих документах, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії у разі втрати годувальника діяв у відповідності до ст. 30 Закону №2262-ХІІ, та його рішення відповідає ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи про те, що позивачка отримує пенсію в разі втрати годувальника на сина ОСОБА_3, не може спростувати вказаний вище висновок суду, тим паче, що для отримання даної пенсії Порядок №3-1 вимагав надання іншого пакету документів.

Посилання на те, що в паспорті значиться відмітка про перебуванні в шлюбі саме з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, судом також не приймається до уваги, оскільки, позивачка, при подачі заяви про призначення пенсії, повинна була подати в даному випадку саме свідоцтво про шлюб, в якому рік народження її чоловіка зазначено 1945.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ) про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 08.06.2018.

Суддя І.Г. Шевченко