Справа № 814/717/18
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2018-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2018 р. № 814/717/18
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020

про:зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі - відповідач) з позовними вимогами про зобов`язання відповідача провести поновлення пенсії позивачу за вислугу років з 07.10.2009 року з одночасним її перерахунком, з проведенням індексації і компенсацією втраченої частини доходів.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує, тим, що він є громадянином України, хоча з 1991 року виїхав до Ізраїлю на постійне місце проживання. Починаючи з 1992 року по досягненню пенсійного віку відповідачем була нарахована йому пенсія за віком, яку він отримував до 1991 року, а після виїзду за кордон пенсія була виплачена за шість місяців наперед та в подальшому її виплата була припинена. 07.10.2009 року Конституційним судом України було прийнято рішення яким визнано положення п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне старування № 1058-ІV від 07.10.2003 року (далі Закон України № 1058) не конституційними, а від так пенсіонерові громадянину України державні органи ПФУ повинні нараховувати та виплачувати пенсію не залежно де саме фактично проживає громадянин, який досяг пенсійного віку. Позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області поновити виплату їй пенсії за віком починаючи з 07.10.2009 року з одночасним її перерахунком, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Відповідач надав суду віздив на позовну заяву, де зазначив, що позивач перебував на обліку в Миколаївському обласному військовому комісаріаті та отримував пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ). Виплата пенсії була припинена в 1991 році в зв`язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю.
Головне управління виконує функції по призначенню та виплаті пенсій особам, що перебували, зокрема, на службі в органах Міністерства Оборони України, починаючи з 01.01.2007 року.
Крім того, відповідач вважає, що позивачем був пропущений строк звернення до суду, який як вважає відповідач слід обчислювати з дати прийняття рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, на яке позивач посилається в позовній заяві, а не з дати його звернення (у серпні 2017 року) до пенсійного фонду з заявою про поновлення виплати пенсії.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Інших заяв і клопотань учасники справи суду не подавали.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 був громадянином СРСР, що підтверджується копією паспорта від 03.07.1991 року, строк дії якого закінчився 03.07.1996 року (арк. справи 29).
28.07.1991 року ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до країни Ізраїль, де був прийнятий на консульський облік, тобто позивач виїхав до іншої країни на постійне місце проживання до прийняття Акту про незалежність України. Оскільки позивач виїхав до Ізраїлю в липні 1991 року та станом на 24.08.1991 року не перебував на території України, отже він не є громадянином України.
В матеріалах справи міститься рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.08.2017 року, яким позивачу відмовлено в поновленні виплати пенсії за вислугу років через те, що представником позивача не надано відповідачеві документ, що засвідчував би місце проживання (реєстрації) в Україні та через те, що між країнами України та Ізраїль відсутні відповідні міжнародні договори, згода на обов`язковість виконання яких надана Верховною Радою. Рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, як зазначає відповідач, поширюється лише на осіб, які виїхали на посійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року.
Суд вважає, що така правова позиція відповідача є вірною, а доводи висловлені УПФУ у рішенні про відмову в поновленні виплати пенсії відповідають діючому законодавству, в тому числі й рішенню Конституційного суду від 07.10.2009 року, на яке посилається відповідач у відзиві на позовну заяву та в рішенні про відмову у поновленні виплати пенсії.
Позивач перебував па обліку в Миколаївському обласному військовому комісаріаті та отримував пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ). Виплата пенсії була припинена в 1991 році в зв`язку з його виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. На час виїзду за кордон позивач громадянства України не набув.
Головне управління виконує функції по призначенню та виплаті пенсій особам, що перебували, зокрема, на службі в органах Міністерства Оборони України, починаючи з 01.01.2007 року.
Відповідно до ст. 62 Закону № 2262 пенсії, призначені особам, які згодом виїхали на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Частинами першою та другою ст. 47 Закону № 1058 передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживания пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Частиною другою ст. 49 Закону № 1058 встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою ст. 35 та ст. 46 цього Закону.
Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007р. № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.02.2007р. за № 135/13402 визначено, що для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подається, зокрема, копія паспорта.
Пунктом 2.9 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за № 1566/11846 встановлено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Представником Позивача Яцкевич О. при подачі заяви до Управління Пенсійного фонуд про поновлення виплати пенсії позивачу була надана копія паспорта громадянина СРСР для виїзду за кордон, який був виданий на ім`я ОСОБА_1 03.07.1991року та діяв до 03.07.1996 року.
Як вказує відповідач у відзиві, при зверненні за поновленням виплати пенсії паспорт громадянина України на ім`я позивача не надавався.
Отже, виходячи з вищевикладеного, у пенсійного фонду були відсутні підстави для поновлення виплати пенсії позивачу.
Вказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 02.04.2013 (справа № №К/9991/78993/12) та від 03.03.2016 (справа № К/800/14608/13).
Враховуючи те, що позивач станом на 24.08.2018 року не перебував на території України, на час звернення до відповідача (17.08.2017р.) з заявою про поновлення виплати пенсії не являвся громадянином України та не мав паспорта громадянина України, враховуючи вимоги Законів України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" , "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", суд приходить до висновку, що позивач не є громадянином України (в матеріалах справи міститься лише копія паспорту від 03.07.1991 року, строк дії якого закінчився 03.07.1996 року (арк. справи 29), а отже, право на отримання чи поновлення пенсії як громадянина України у нього відсутнє.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміінстративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов