Справа № 815/1409/18
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1409/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання - Кушкань Т.В.;

представника позивача - Кравченка С.О.;

представника відповідача - Бутрик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якій просило: визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області щодо не підтвердження Державному підприємству «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік; зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області внести (підтвердити) до Єдиного державного реєстру платників єдиного податку відомості щодо Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» як платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є. Таїрова» з 01.04.2009 року є суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість і платником єдиного податку IV групи. З метою щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку IV групи у лютому 2018 року підприємством у відповідності до пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України було подано до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку IV групи, розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва та відомості про наявність земельних ділянок. 05.03.2018 року Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області повідомило ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є. Таїрова» про неможливість застосування підприємством спрощеної системи оподаткування як платника єдиного податку IV групи на 2018 рік у зв'язку з наявністю у останнього станом на 01.01.2018 року податкового боргу з в сумі 71473,85 грн. (код платежу 14011001 - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг). Рішення про неможливість застосування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є. Таїрова» спрощеної системи оподаткування як платника єдиного податку IV групи на 2018 рік Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області оформило листом № 165/10/15-32-12-07 від 22.02.2018 року.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними, а також просить суд зобов'язати його внести (підтвердити) відомості щодо нього як платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року позовну заяву Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що відповідно ІС «Податковий блок», а саме інтегрованих картках платника ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є.Таїрова» станом на 01.01.2018 року рахувався податковий борг в сумі 71473,85 грн., зокрема за кодом бюджетної класифікації 14010100 (податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 71473,85 грн. Тобто, ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є.Таїрова» не є платником єдиного податку четвертої групи у 2018 році. Таким чином, позивачем згідно системи ІС «Податковий блок» станом на 01.01.2018 року в ІКПП платника податку рахується податковий борг, що в свою чергу є підставою для відмови в реєстрації платника податку четвертої групи.

В запереченнях на відзив позивач зазначає, що ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є. Таїрова» зареєстроване платником єдиного податку четвертої групи з 2013 року та на виконання пп.298.8.1 п.298.8 ПК України та у строк до 20.02.2018 року подало до відповідача фінансову звітність та необхідні документи для підтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи на 2018 рік, а не для переходу на нього. Таким чином, ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є. Таїрова» з 01.01.2018 року автоматично набуло статусу платника єдиного податку четвертої групи, тому відповідач був зобов'язаний автоматичну підтвердити статус платника єдиного податку четвертої групи ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є. Таїрова», однак цього не зробив, посилаючись на наявність у останнього податкового боргу з податку на додану вартість станом на 01.01.2018 року і підпункт 291.5-1.3 пункту 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» зареєстроване та перебуває на обліку в Чорноморській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 15.02.1993 року за № 196.

Державне підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» зареєстроване платником єдиного податку четвертої групи з 2013 року.

З метою щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку IV групи у строк до 20.02.2018 року Державне підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» відповідно до пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України подало до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області податкову декларацію платника єдиного податку IV групи, розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва та відомості про наявність земельних ділянок.

Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області листом № 165/10/15-32-12-07 від 22.02.2018 року повідомило Державне підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова», що відповідно ІС «Податковий блок», а саме інтегрованих картках платника ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є.Таїрова» станом на 01.01.2018 року рахується податковий борг в сумі 71473,85 грн., зокрема за кодом бюджетної класифікації 14010100 (податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 71473,85 грн. Тобто, ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВІВ ім. В.Є.Таїрова» не є платником єдиного податку четвертої групи у 2018 році. З 01.01.2018 року підприємство є платником податків на загальній системі оподаткування.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з п.291.2 ст.291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п.291.3 ст.291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з пп.4 п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: четверта група - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Відповідно до пп.291.51.3 п.291.51 ст.291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи: суб'єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Згідно з п.298.1 ст.298 Податкового кодексу України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку четвертої групи здійснюється відповідно до підпунктів 298.8.1-298.8.4 цієї статті.

Відповідно до пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року: загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку); звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки; розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику; відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок. У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю).

Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

В позові позивач зазначив, що заборгованість зі сплати ПДВ в сумі 71473,85 грн. виникла з об'єктивних причин на які також вплинули ряд чинників як зовнішнього так і внутрішнього характеру : 1. Зміни до Податкового кодексу України, а саме відміна податку ПДВ по спеціальному режиму для сільгоспвиробників з 01.01.2017 року значно погіршила фінансове становище підприємства. Несвоєчасне перерахування виниклої дебіторської заборгованості, яка станом на дату звітного періоду склала понад 290 тис. грн., що призвело до дефіциту грошових коштів на рахунках підприємства; 2. Для залучення грошових коштів на підприємство та недопущення виникнення бюджетної заборгованості було розроблено відповідні заходи, такі як укладення договорів про фінансовому допомогу від інших суб'єктів господарювання та надання ФОП в касу підприємства грошових коштів. Відповідальним по зазначеним заходам був призначений головний бухгалтер. Однак, 29.12.2017 року бухгалтер ДП «ДГ «Таїровське» невчасно прибула до банківського відділення в 14-20 (закінчився операційний день) для внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства для погашення заборгованості по ПДВ у сумі 71473,85 грн., що в свою чергу призвело до неможливості вчасно сплатити податок на додану вартість та як слідство виникнення у підприємства податкового боргу перед бюджетом. Бухгалтера відповідно до наказу притягнуто до дисциплінарної відповідальності; 3. Пожежа, що виникла 08.11.2017 року у приміщенні за юридичною адресою підприємства смт. Таїрове, вул. 40 річчя Перемоги, буд. 27А, яка спричинила тривалий збій у роботі електромережі з довгостроковими прихованими наслідками - стрибки напруги та її зникнення. З доповідної системного адміністратора згідно умов укладеного договору ОСОБА_4 повідомив, що саме 29.12.2017 року (останній банківський день перерахування сплати ПДВ) стався збій у роботі електромережі, який являв собою багаторазові стрибки напруги та повне короткочасне її зникнення. Внаслідок цього вийшло з ладу наступне апаратне забезпечення: блок живлення комп'ютера секретаря, блок живлення комп'ютера-сервера бухгалтерського ПЗ (комп'ютер головного бухгалтера), мережевий комутатор. У зв'язку з наведеними вище обставинами заборгованість підприємством зі сплати ПДВ у сумі 71473,85 грн. була погашена шляхом перерахування коштів платіжними дорученнями № 694 від 03.01.2018 року та № 695 від 05.01.2018 року.

Відповідно до п.299.1 ст.299 Податкового кодексу України реєстрація суб'єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно з п.299.2 ст.299 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Відповідно до п.299.6 ст.299 Податкового кодексу України підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб'єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно: 1) невідповідність такого суб'єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу; 2) наявність у суб'єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов'язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації; 3) недотримання таким суб'єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Суд зазначає, що положення пп.291.51.3 п.291.51 ст.291 Податкового кодексу України не можуть бути підставою для відмови у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої черги, оскільки стосуються виключно питань реєстрації платником єдиного податку четвертої групи. Оскільки, Державне підприємство «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» з 2013 року зареєстроване платником єдиного податку четвертої групи, тому вимоги пп.291.51.3 п.291.51 ст.291 Податкового кодексу України щодо відмови в такій реєстрації (неможливості застосування спрощеної системи оподаткування) за наявності податкового боргу до спірних правовідносин не застосовуються. В реєстрації платником єдиного податку четвертої групи може бути відмовлено з підстав, визначених пп.291.51.3 п.291.51 ст.291 Податкового кодексу України, за вмотивованою відмовою лише на етапі реєстрації платником єдиного податку. Після реєстрації платником єдиного податку четвертої групи може бути застосована лише процедура анулювання такої реєстрації.

Згідно з п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Відповідно до п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов'язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Тобто, відповідач лише під час проведення документальної перевірки позивача, встановивши обставини, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), повинен прийняти рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку. Проте, відповідачем не проводилась документальна перевірка позивача, а також не приймалося рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Таким чином, реєстрація позивача платником єдиного податку четвертої групи є безстроковою та підтверджується щороку, а тому відповідач безпідставно ототожнив порядок переходу (набуття статусу) з щорічним підтвердженням статусу платника єдиного податку четвертої групи.

З урахуванням зазначеного, вказані дії відповідача щодо не підтвердження позивачу статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік є протиправними.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача внести (підтвердити) до Єдиного державного реєстру платників єдиного податку відомості щодо позивача як платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які спростовують встановлені вище факти.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» (65496, Одеська обл., Овідіопольський р-н., смт. Таїрове, вул. 40 річчя Перемоги, 27А, ідентифікаційний код 13916781) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ідентифікаційний код 39398646) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області щодо не підтвердження Державному підприємству «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік.

3. Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області внести (підтвердити) до Єдиного державного реєстру платників єдиного податку відомості щодо Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» як платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () на користь Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова» () суму сплаченого судового збору в розмірі 3524,00 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення складено 06 червня 2018 року.

Суддя М.М. Кравченко