Справа № 683/389/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 683/389/18

Головуючий у 1-й інстанції: Андрощук Є.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

07 червня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року (головуючий суддя Андрощук Є.М.) у справі №683/389/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії БР №194084 від 09.02.2018 року про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн.,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії БР №194084 від 09.02.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Обгрунтовуючи позовні вимоги та заперечуючи факт вчинення ним правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, позивач посилався на відсутність належної доказової бази в підтвердження факту правомірності накладення на нього відповідачем штрафу в розмірі 425 грн.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року позов задоволено частково. Скасовано постанову серії БР №194084 від 09.02.2018 року інспектора роти №3 Управління патрульної поліції в Житомирській області департаменту патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП на ОСОБА_2. Справу направлено на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач, оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, апелянт вважаючи, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого ухвалено незаконне та необґрунтоване рішення, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідачем зазначено, що оскаржувана в межах даної справи постанова серії БР №194084 від 09.02.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обгрунтованою, а факт упередженого відношення щодо позивача в ході розгляду справи про вчинене ним адміністративне правопорушення не доведено.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надійшло.

В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.02.2018 року інспектором роти №3 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 винесено постанову серії БР №194084 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Зокрема, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП належним чином не доведена постанова серії БР №194084 від 09.02.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню відповідно до п.2 ч.3 ст.286 КАС України, а справа направленню на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи, зазначає наступне.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ОСОБА_4 дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ОСОБА_4 дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.31.4.7 (е) ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.

Пунктом 2.3 (а) ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Згідно п.31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Як вбачається з матеріалів справи, однією з підстав притягнення позивача до адміністративної відповідальності є виявлення факту керування ним транспортним засобом у якого відсутні передбачені інструкцією бризковики.

Під час розгляду справи судом першої інстанції доводи позивача про те, що під час складання постанови про адміністративне правопорушення на автомобілі, яким він керував, були бризковики, відповідачем спростовані не були. Вказане має місце і під час апеляційного перегляду справи, оскільки апелюючи рішення районного суду, відповідачем жодних доказів в підтвердження встановленої інспектором поліції обставини щодо відсутності на керованому позивачем автомобілі бризковиків судовій колегії не надано.

Згідно зіст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відтак, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою вказаної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано, а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції, достатньої кількість належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першої статті 121 КУпАП.

Щодо тверджень позивача про наявність у нього на момент складання постанови про адміністративне правопорушення полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що останні в повному обсязі спростовуються фактом надання відповідачем копії сторінки сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України, якою засвідчується, що станом на 09.02.2018 року (датою складання постанови про вчинення позивачем адміністративного правовопуршення) поліс на причіп Kogel SNCO 24 р.н. НОМЕР_1 був відсутній.

Судова колегія в даному випадку, враховує той факт, що позивачем вказана обставина не оскаржувалась і відповідно є підстави для висновку про згоду останнього як з висновками суду першої інстанції в цій частині, так і з самим фактом притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Разом з тим, в ракурсі встановлених обставин справи, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Матеріали справи свідчать про те, що 09.02.2018 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В своїй апеляційній скарзі, відповідач вказує, що відповідачем було дотримано вимоги КУпАП при розгляді справи, роз'яснено позивачу його права, повідомлено про вчинене правопорушення, заслухано його пояснення та надано їм оцінку. Штраф на позивача накладено з врахуванням положень ст. 36 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Однак, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження встановлення відповідачем факту порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху.

В даному випадку, відповідачем передчасно винесено постанову, оскільки не було встановлено всіх обставини, що мають значення для справи та не наведено докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та притягнення його до відповідальності саме за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Тобто в даному випадку, в ході дослідження підставності та обгрунтованості доводів апеляційної скарги відповідача, судова колегія дійшла висновку, що останнім під час слухання справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, було частково доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки матеріали справи не містять достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності притягнення позивача до відповідальності саме за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини безумовно свідчать про порушення відповідачем норм чинного законодавства, та ставить під сумнів правомірність винесеної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Інших спростувань рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Разом з тим, на час апеляційного розгляду справи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи ту обставину, що підставою для скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення слугував факт відсутності належної доказової бази в підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на новий розгляд до компетентного органу, а саме - Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції.

У нещодавно прийнятому рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшуковування доказів винуватості особи.

Таким чином, враховуючи наявність певних сумнівів у правомірності притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП через брак доказів, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про необхідінсть повернення справи на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Таким чином, судом першої інстанції вірно та в повному обсязі встановлені обставини справи, надано їх обгрунтовану та всебічну оцінку, внаслідок чого ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення -скасуванню.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 червня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6