Справа № 823/543/18
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/543/18 Суддя першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Василенка Я.М.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на проголошене об 11 годні 35 хвилин рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року, повний текст якого складено 02 квітня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ НП в Черкаській області) в якому, з урахуванням заяви про часткову зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати висновок ГУ НП в Черкаській області про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, який складений 23.07.2017 року та затверджений керівником ГУ НП в Черкаській області 07.08.2017 року;

- визнати протиправною відмову ГУ НП в Черкаській області у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги з підстав, викладених у листі від 07.08.2017 року №29/Г-76;

- зобов'язати ГУ НП в Черкаській області на підставі раніше поданих ОСОБА_2 заяви від 13.07.2017 року №29/Г-76 і доданих до неї документів та у відповідності до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4, скласти і затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням другої групи інвалідності та видати наказ про виплату такої допомоги у розмірі, визначеному ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.03.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, у висновку від 23.07.2017 року та у листі від 07.08.2017 року не наведені підстави для відмови, а лише зазначено, що фахівцями служби державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУ НП в Черкаській області було встановлено, що нещасний випадок стався у період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, по-друге, акти форми Н-5* та Н-1*, в яких містяться висновки щодо обставин нещасного випадку, є чинними та в установленому законодавством порядку не скасовані, по-третє, матеріалами справи підтверджується причинний зв'язок інвалідності Позивача з проходженням служби, по-четверте, посилання Відповідача на підробку викладених в актах про нещасний випадок відомостей є безпідставними, оскільки постановою слідчого відділу прокуратури Черкаської області від 30.01.2018 року закрито кримінальне провадження з цього приводу у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, по-п'яте, покладення на ГУ НП в Черкаській області обов'язок скласти та затвердити висновок за умови подання ОСОБА_2 всіх необхідних документів є належним способом захисту та не може вважатися втручанням у дискреційні повноваження Відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому наголошує на тому, що викладені в актах про нещасний випадок висновки не відповідають фактичним обставинам справи та матеріалам розслідування, оскільки такий випадок не пов'язаний з виконанням Позивачем службових обов'язків. Крім того, зазначає, що задоволення вимог про затвердження висновку та видання наказу є формою втручання суду у дискреційні повноваження Відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Позивач просить залишити її без задоволення, а постанову суду - без змін. В обґрунтування своєї позиції підкреслює обґрунтованість та правильність висновків суду першої інстанції та встановлених останнім обставин. Крім того, вказує, що покладення на Відповідача обов'язку затвердити висновок та видати наказ про виплату одноразової грошової допомоги спрямований на повний та всебічний захист прав Позивача, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2018 року справу було призначено до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 у період з 14.09.1994 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ (а.с. 14-16). Наказом ГУ НП в Черкаській області від 07.11.2015 року №27 о/с призначений на посаду начальника управління кадрового забезпечення ГУ НП в Черкаській області.

Наказом ГУ НП в Київській області від 31.05.2016 року №82 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції у запас Збройних Сил України за пп. 2 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про хворобу від 25.05.2016 року №120, виданого військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області», захворювання Позивача - «Так, пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ» (а.с. 87).

Зі змісту виписки з акта огляду МСЕК серії 12 ААА №204702 від 05.07.2016 року вбачається, що з 05.07.2016 року ОСОБА_2 встановлено інвалідність ІІ групи безтерміново у зв'язку із травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків (а.с. 86).

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до начальника ГУ НП в Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, до якої було додано, зокрема, довідку МСЕК №1 серії 10ААА №005348, копію довідки МСЕК №1 серії 12ААА №204702, копію свідоцтва про хворобу №120, копії актів форми Н*-1, Н*-5 від 10.03.2015 року, копію індивідуальної програми реабілітації (а.с. 7).

За результатами розгляду поданої ОСОБА_2 заяви начальником ГУ НП в Черкаській області 07.08.2017 року затверджено складений 23.07.2017 року спеціалістом УФЗБО висновок про те, що Позивач не набув права на отримання грошової допомоги (а.с. 9). У листі від 07.08.2017 року №29/Г-76, до якого була долучена копія згаданого висновку, Відповідачем зазначено, що фахівцями служби державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУНП в Черкаській області було встановлено, що нещасний випадок стався у період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків за обставин, які не підпадають під дію п.п. 3.9, 3.10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року №1346. Викладене, як зазначено у листі, свідчить про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги у результаті визначення інвалідності на підставі поданих документів (а.с. 8).

На підставі встановлених вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 97, 101 Закону України «Про Національну поліцію», а також ряду положень Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 (далі - Порядок №4), та Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року №1346, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування зафіксованих в актах форми Н-1* та Н-5* висновків щодо нещасного випадку, який стався з Позивачем, у той час як відновлення прав останнього у повному обсязі можливе виключно шляхом зобов'язання Відповідача прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року (далі - Закон).

Відповідно до ч. 2 ст. 97 Закону порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

На виконання вимог ст. ст. 97-101 Закону наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року затверджено Порядок №4, яким визначено механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (п. 1 Порядку №4).

Згідно пп. 1 п. 5 розділу І Порядку №4, в якому вказано значення термінів, що визначають випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського - під час виконання службових обов'язків (пункти 1, 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов'язаний з виконанням поліцейським службових обов'язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Приписи п. 1 розділу ІІ Порядку №4 визначають, що днем виникнення права на отримання ОГД є, у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку №4 формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) цих органів та фахівцями військово - лікарської комісії (далі - ВЛК).

СДНОП визначають обставини настання події та відповідають за правильність кваліфікації нещасних випадків, які призвели до втрати працездатності, згідно з чинним законодавством.

ВЛК відповідають за перевірку матеріалів на відповідність діагнозу, за яким установлено втрату працездатності, переліку хвороб, отриманих під час проходження служби, згідно з чинним законодавством.

Підрозділи кадрового забезпечення відповідають за достовірність інформації про періоди служби даним з особової справи та правильність визначення умов виплати грошової допомоги, згідно з чинним законодавством.

Фінансові підрозділи відповідають за правильність обчислення та перерахування до установ банку ОГД згідно з реквізитами, зазначеними в заяві (рапорті) особою, яка має право на цю виплату, згідно з чинним законодавством.

Керівники Національної поліції (міжрегіональних та територіальних органів поліції) відповідають за правильність призначення сум ОГД, згідно з чинним законодавством.

За правилами п. п. 2, 3, 5 розділу ІІІ Порядку №4 посадові особи поліції у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.

Заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

У разі коли такий орган ліквідовано, заява подається до органу за місцем зберігання особової справи.

Для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: 1) довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 2) постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 3) акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 4) сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; 5) документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Пунктом 1 розділу IV Порядку №4 передбачено, фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє: в апараті Національної поліції - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій; у міжрегіональних органах Національної поліції - начальник органу або особа, на яку покладено виконання таких функцій; у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві - начальник Головного управління Національної поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

При цьому, згідно абз. 1 п. 2 розділу IV Порядку №4 керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Як вірно підкреслив суд першої інстанції, відповідно до ст. 101 Закону призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у статті 101 Закону міститься вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. При цьому, як прямо випливає зі змісту абз. 1 п. 2 розділу IV Порядку №4, у письмовому повідомленні про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги в обов'язковому порядку повинні бути зазначені підстави прийняття такого рішення.

Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, нормативно обґрунтовані підстави відмови у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги з посиланням на положення ст. 101 Закону у листі ГУ НП в Черкаській області відсутні.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо критичної оцінки посилання Відповідача на невідповідність викладених в акті розслідування нещасного випадку форми Н-5* та в акті про нещасний випадок форми Н-1* висновків щодо отримання травми Позивачем не під час виконання останнім службових обов'язків, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно п. 3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року №1346, комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків», якщо він стався в період проходження служби під час: перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - роботи) протягом робочого часу або, за дорученням керівника, в неробочий час; приведення в порядок знарядь праці, засобів захисту, одягу перед початком роботи і після її закінчення, виконання правил особистої гігієни; проведення навчання, тренувань, обов'язкових фізичних занять у встановлений час; використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за дорученням керівника; подання підрозділом шефської допомоги; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; перебування в транспортному засобі або на його стоянці, на території вахтового селища, у тому числі під час змінного відпочинку, якщо причина нещасного випадку (у тому числі поранення) пов'язана з виконанням потерпілим службових (трудових) обов'язків або з дією на нього небезпечного чи шкідливого фактора чи середовища; прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами або до будь-якого об'єкта за дорученням керівника; прямування до місця відрядження та в зворотному напрямку відповідно до завдання про відрядження.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно доручення Управління МВС України в Черкаській області від 10.02.2015 року №14/і-499 (а.с. 63) створено комісію УМВС по проведенню розслідування за фактом травмування колишнього працівника УКЗ УМВС підполковника міліції ОСОБА_2

За наслідками проведення розслідування 10.03.2015 року складено акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 21.01.2013 року о 17 год. 00 хв., форми Н-5*, в якому зафіксовано, що обставини, за яких стався нещасний випадок, підпадають під дію п. 3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 року №1346, тобто нещасний випадок стався у період проходження військової служби при виконанні службових обов'язків (а.с. 64-65).

На підставі викладених в акті від 10.03.2015 року форми Н-5*висновків складено акт від 10.03.2015 року №13 форми Н-1* про нещасний випадок (у тому числі порання), у висновках якого викладені аналогічні за змістом акту форми Н-5* обставини (а.с. 66-67).

Указані акти, як встановлено судом першої інстанції, в установленому законодавством порядку нечинним не визнані та не скасовані, у зв'язку з чим посилання Апелянта на невідповідність їх висновків вимогам чинного законодавства є безпідставними, на чому вірно наголосив Черкаський окружний адміністративний суд.

Викладеними обставинами, на переконання суду апеляційної інстанції, спростовується посилання Апелянта на порушення Позивачем ст. 14 Закону України «Про охорону праці» в частині обов'язку працівника дбати про особисту безпеку і здоров'я в процесі виконання будь-яких робіт, оскільки, як було встановлено вище, нещасний випадок стався з ОСОБА_2 саме під час виконання останнім службових обов'язків у період проходження служби.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив, що згідно листа прокуратури Черкаської області від 02.02.2018 року №17-442вих-18 слідчим відділом прокуратури Черкаської області 30.01.2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №0007431 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 57). Дане кримінальне провадження, як свідчать матеріали справи, було зареєстровано за фактом наявності ознак підроблення актів службового розслідування форми Н-5* та Н-1* від 10.03.2015 року (а.с. 46).

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що Відповідачем протиправно та без наявних на те правових підстав відмовлено Позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, адже належними та допустимими доказами невідповідність результатів службового розслідування нещасного випадку, що стався з Позивачем у січні 2013 року, матеріали справи не містять. Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить про обґрунтованість позиції суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, складеного 23.07.2017 року, а також відмови у виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, викладених у листі від 07.08.2017 року №29/Г-76.

Надаючи оцінку посиланню Апелянта на те, що покладення на ГУ НП в Черкаській області обов'язку зі складення і затвердження висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням другої групи інвалідності, а також з видачі наказу про виплату такої допомоги є втручанням у дискреційній повноваження Відповідача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено раніше, єдиною підставою для відмови Позивачу у складанні та затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги та прийнятті відповідного наказу була позиція Відповідача, яка виявилася у сумніві фахівців ГУ НП в Черкаській області щодо зв'язку інвалідності ОСОБА_2 з отриманням травми саме під час виконання службових обов'язків у період проходження служби. Водночас, такі доводи суб'єкта владних повноважень, як було встановлено раніше, належними та допустимими доказами не підтверджені. Інших підстав для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги Позивачу Відповідачем не зазначено.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що відповідно до п. п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року справі №816/303/16.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав Позивача, є зобов'язання ГУ НП в Черкаській області на підставі раніше поданих ОСОБА_2 заяви від 13.07.2017 року №29/Г-76 і доданих до неї документів та у відповідності до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4, скласти і затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням другої групи інвалідності та видати наказ про виплату такої допомоги у розмірі, визначеному ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено « 05» червня 2018 року.