Справа № 815/209/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/209/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Сердюк І.С.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Максимова В.В.

представника третьої особи ОСОБА_3

представника третьої особи Юдової Л.В.

розглянувши у загальному позовному провадженні (у відкритому судовому засіданні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Тимчасової Кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів), треті особи: директор Інституту археології Національної академії наук України ОСОБА_6, Одеський національний університет ім. Мечникова І.І. про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_5 до Тимчасової Кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів), треті особи: директор Інституту археології Національної академії наук України ОСОБА_6, Одеський національний університет ім. Мечникова І.І. в якому позивач, з урахуванням поданої уточненої позовної заяви за вхід. № ЕП/1787/18 від 26.03.2018 року, просить:

-визнати рішення Тимчасової Кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів) від 01.06.2017 року про відмову у видачі кваліфікаційного документа для ОСОБА_5 протиправним та скасувати дане рішення.

Позов вмотивовано наступним.

Кваліфікаційною радою неправомірно та всупереч чинного законодавства України відмовлено у видачі Кваліфікаційного документу (Відкритого листа) ОСОБА_5

Підстави прийняття Рішення від 01.06.2017 є неправомірними та необґрунтованими, зокрема:

- кваліфікаційною радою було неправомірно зазначено п. 3.6 Положення 2015 року, який не зазначає підставу відмови в видачі кваліфікаційного документу;

- позивачем було виконано вимогу п. 3.6. Положення 2015 року, оскільки Наскрізна програми навчальної археологічної практики для студентів історичного факультету була надана до Інституту археології НАН України;

- пункт 3.8.11 Положення 2015 року не може вважатися підставою для відмови в видачі кваліфікаційного документу, оскільки неможливість проведення археологічних досліджень у зв'язку із настанням обставин форс-мажору не була доведена Кваліфікаційною радою при ухваленні Рішення від 01.06.2017.

Відповідно до Листа № 125/01-309 від 25.04.2017, Директор Інститут археології НАН України ОСОБА_6 звертається до Командувача Військово- морських сил Збройних сил України Воронченко І.О. із вимогою надати дозвіл на проведення з 03 липня по 10 серпня 2017 підводної археологічної експедиції в акваторії о. Зміїний.

Лист № 125/01-309 від 25.04.2017 не має відношення до заяви ОСОБА_5 на отримання кваліфікаційного документу (відкритого листа). Тимчасова Кваліфікаційна рада не є адресатом чи адресантом даного листа.

Так, Лист № 125/01-309 від 25.04.2017 був направлений виключно за ініціативою Інституту археології НАН України із метою отримання дозволу від Командувача Військово-морських сил Збройних сил України виключно для Інституту археології НАН України.

Згідно до Листа № 154/11/2055 від 31.05.2017, що міститься в матеріалах справи, Командувач Військово-морських сил Збройних сил України Воронченко І.О. надав відповідь виключно Директору Інституту археології НАН України про те, що окремий район є забороненим для плавання.

Вищезазначений лист було отримано Інститутом археології НАН України 12.06.2017 р. згідно до штампу, що розміщений на листі.

Тобто, Лист № 154/11/2055 від 31.05.2017 був прийнятий Інститутом археології НАН України після прийняття оскаржуваного рішення.

Вказаний Лист не містить інформації щодо заборони на проведення археологічних експедицій на о. Зміїний.

В тексті Витягу з Протоколу № 4 Засідання Тимчасової Кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів), що міститься в матеріалах справи, зазначено, що ОСОБА_6 відмітив, що до Інституту археології НАН України надійшло повідомлення про проведення артилерійських стрільб кораблями та підрозділами Військово-Морських сил ЗСУ в акваторії о. Зміїний орієнтовано до початку осені 2017 року, що проведення практики Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова (червень-липень) збігається із проведенням артилерійських стрільб кораблями та підрозділами Військово-Морських сил ЗСУ в акваторії о. Зміїний.

На підставі вищенаведеного необхідно зазначити, що ОСОБА_6 повідомив недостовірну інформацію на засіданні Кваліфікаційної ради, що проводилося 01 червня 2017 року.

Згідно до штампу на Листі № 154/11/2055 від 31.05.2017, Інститут археології НАН України отримав даний лист лише 12.06.2017, тому ОСОБА_6 не міг знати про зміст даного листа.

Крім того, в матеріалах справи наявні відомості про отримання Інститутом археології НАН України Листа № 154/11/2055 від 31.05.2017, але невідомо коли та в якому порядку даний лист було отримано Кваліфікаційною радою.

При отриманні Листа № 154/11/2055 від 31.05.2017 ОСОБА_6 діяв як Директор Інституту археології НАН України, а на засіданні Кваліфікаційної ради від 01.06.2018 ОСОБА_6 діяв виключно як Голова Кваліфікаційної ради.

Кваліфікаційна рада є колегіальним, незалежним органом, згідно до абз. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про охорону культурної спадщини». оскаржуване рішення прийнято членами Кваліфікаційної ради у складі 8 осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

Члени Тимчасової Кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів) не отримували Лист № 154/11/2055 від 31.05.2017

При прийнятті оскаржуваного рішення члени Тимчасової Кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів) керувалися змістом листа, що не був адресований Кваліфікаційній раді, не був офіційно переправлений Кваліфікаційній раді.

Тобто, Кваліфікаційна рада не мала права керуватися змістом Листа № 154/11/2055 від 31.05.2017 при прийнятті оскаржуваного рішення.

Кореспонденція, що отримується Директором Інституту археології ПАН України та кореспонденція, що отримується Головою Тимчасової Кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів) не може бути ототожнена, оскільки Інститут археології НАН України та Кваліфікаційна рада є окремими особами, з окремим статусом.

Отже, Інститут археології НАН України не має компетенції щодо здійснення запитів, направлення та прийняття кореспонденції замість Кваліфікаційної ради.

Фактично, ОСОБА_6, виконуючи обов'язки Голови Тимчасової Кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів), діяв як директор Інституту археології НАН України та підмінював поняття.

Дії ОСОБА_6 були незаконні, необґрунтовані та безпідставні.

Відповідач проти позову заперечував. В обґрунтування заявленої правової позиції надав відзив за вхід. №ЕП2010/18 від 10.04.2018 р. (№ЕП/2066/18 від 13.04.2018 р., №10922/18 від 20.04.2018 р.), який обґрунтований наступним.

Обставина 1:«...Позивач отримав підстави вважати, що Відповідач має власні упередження щодо надання Позивачу кваліфікаційного документу (Відкритого листа) для дослідження археологічної пам'ятки «Зміїний- Патрокл».

Заперечення щодо Обставини 1 із посиланням на відповідні докази та норми права: відповідно абзацу третього статті 35 Закону України «Про охорону культурної спадщини» Відповідач є колегіальним, незалежним органом, відповідальним за фаховий рівень виконавця робіт. Відтак, немає жодних підстав ототожнювати Відповідача із Інститутом археології НАН України, який на власному веб-сайті опублікував певні матеріали.

З огляду на встановлений законом незалежний статус Відповідача, висловлена Інститутом археології НАН України і поширена через власний веб-сайт позиція не є і не може вважатись позицією Відповідача, також не може слугувати обґрунтуванням того, що «...Відповідач має власні упередження щодо надання Позивачу кваліфікаційного документу (Відкритого листа)».

Позивач також жодним чином не обґрунтовує свої твердження про те, що «Даний прес-реліз містить недостовірну інформацію...» - така інформація з названого прес-релізу у встановленому порядку не спростовувалась, позови до Інституту археології НАН України про її спростування, станом на дату складання Позовної заяви (уточненої), не подавались.

Обставина 2: «ОСОБА_5 не було відомо про істотну зміну вимог щодо отримання Відкритого листа для проведення наукового дослідження археологічної спадщини України...».

Доказування того, що позивачеві не було відомо про «про істотну зміну вимог щодо отримання Відкритого листа», Позивач намагається підмінити доказуванням того, що Відповідач завчасно, до прийняття Оспорюваного рішення, не повідомляв Позивача про таку істотну зміну вимог. Але, при цьому, Позивач не визначає власної позиції про наявність зобов'язань у Відповідача перед Позивачем щодо здійснення такого повідомлення. Зрозуміло, що Відповідач таких зобов'язань перед Позивачем не мав. До Відповідача до дати прийняття Оспорюваного рішення не надходило жодних заяв, запитів, вимог (з яких могли б виникнути подібні зобов'язання про повідомлення Позивачеві про чинну редакцію Положення).

Крім того, Позивач ні в якому разі не може бути і не є «замовником» Відкритого листа, оскільки відповідно пункту 3.1 Положення про кваліфікаційний документ (відкритий лист) на проведення наукового дослідження археологічної спадщини України, введеного в дію 04 січня 2016 р. наказом директора Інституту археології ПАН України №4 від 04.01.2016 на підставі Рішення Вченої ради Інституту археології НАН України від 22.12.2015 р. (Протокол № 10), надалі - Положення, Відкриті листи видаються за офіційними заявами державних установ та організацій, визначених пунктом 1.9 цього Положення. Тобто, у правовідносинах щодо отримання відкритих листів замовниками (заявниками) є виключно певні державні установи та організації, але аж ніяк не фізичні особи (громадяни). У відносинах щодо видачі відкритого листа Позивачеві замовником (заявником) є не Позивач, а Одеський національний університет імені І.І. Мечникова.

Що ж стосується твердження Позивача про те, що: «...неповідомлення Інститутом археології НАН України про ухвалення Положення 2015 року спричинило грубе порушення права ОСОБА_5 на здійснення наукової діяльності», то це твердження ніяким чином не стосується саме Відповідача; Відповідач жодним чином не може бути відповідальним за певні дії/бездіяльність Інституту археології НАН України, тим паче, коли такі дії/бездіяльність були правомірними.

Обставина 3: «Пунктом 3.6 Положення 2015 року не встановлено право кваліфікаційної ради відмовити у видачі Кваліфікаційного документу, тому п.3.6 Положення 2015 року не може бути зазначений як підстава відмови»

«Пункт 3.8.11 Положення 2015 року не може вважатися підставою для відмови в видачі кваліфікаційного документу, оскільки неможливість проведення археологічних досліджень у зв'язку із настанням обставин форс-мажору не була доведена Кваліфікаційною радою при ухваленні Рішення від 01.06.2017»

Відомості про оголошення району забороненим для плавання стали відомими Відповідачеві з наданого на запит Інституту археології НАН України Листа Командувача ВМФ ЗСУ №154/11/2055 від 31.05.2017 р. Копію Листа Командувача ВМФ було отримано головою Відповідача ОСОБА_6 за допомогою електронних засобів зв'язку в той самий день, 31.05.2017 р. Названий Лист Командувача ВМФ оголошено головою Відповідача ОСОБА_6 під час засідання Відповідача 01.06.2017 р., у повній відповідності до норми частини другої статті 34 Конституції України, яка встановлює, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відносини Позивача із Відповідачем, в тому числі відносини щодо розгляду заяви про отримання відкритого листа, в жодному разі не регулюються нормами зобов'язального права. Тому вважаємо, що при вирішенні спору не може застосовуватись норма статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», на яку посилається Позивач в обґрунтування того, що названі вище артилерійські стрільби не є форс-мажорними обставинами (названа стаття визначає, що «...форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами...»). Названа норма статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» може мати лише допоміжне значення для здійснення вірного тлумачення терміну «форс-мажор», яке вживається у пункті 3.8.11 Положення.

Не можна погодитись із твердженням Позивача про те, що проведення учбових стрільб «...не містить ознак форс-мажорних обставин, а саме надзвичайності та невідворотності, такі події не можуть вважатися форс-мажорними обставинами» Відвернення (скасування, перенесення в просторі або в часі) названих стрільб знаходиться поза розумним контролем як Позивача, так і Відповідача. Принаймні, Відповідачу невідомо, що Позивач намагався оскаржити в судовому порядку рішення командування ВМФ ЗСУ про призначення вищеназваних артилерійських стрільб та/або про закриття акваторії острова Зміїний на час їх проведення.

На думку відповідача при тлумаченні поняття «форс-мажор», яке міститься у пункті 3.8.11 Положення, не можна буквально застосовувати визначення форс-мажору (обставин непереборної сили), характерні для норм зобов'язального, в т.ч. договірного права. Також Відповідач не повинен був підтверджувати наявність форс-мажорних обставин у спосіб, який передбачений для підтвердження форс-мажорних обставин певним суб'єктом - стороною зобов'язання (оскільки у відносинах Позивача і Відповідача цілком відсутні ознаки зобов'язальних правовідносин). Для того, щоб при прийнятті Оспорюваного рішення встановити наявність форс-мажорних обставин, які унеможливлюють здійснення певних археологічних досліджень у певний час і у визначеному місці, Відповідачеві цілком (і вичерпно) достатньо було відповідного листа Командувача ВМФ ЗСУ.

Поза сумнівом, навіть за наявності відкритого листа, навіть за наявності дозволу на проведення археологічних досліджень, який видається Міністерством культури України на підставі відкритого листа згідно нормам частини першої статті 35 Закону України «Про охорону культурної спадщини», проведення археологічного дослідження судна «Патрокл» у період з 00.00 годин 01.06.2017 до 00.00 годин 01.09.2017 було б неможливим. Тобто, незалежно від результату розгляду заяви про видачу Позивачеві відкритого листа, Позивач у названий період не зміг би здійснювати безпосереднє (польове) дослідження об'єкту підводної археологічної спадщини - античного судна «Патрокл».

Наданий Позивачем суду лист Одеського обласного комунального підприємства «Острівне» від 23.03.2018 р. № 01-35 не може слугувати доказом відкритості акваторії острову Зміїний для археологічних досліджень у період з 00.00 годин 01.06.2017 до 00.00 годин 01.09.2017, оскільки в названому листі прямо вказано: «КП «Острівне» не володіє документами, що підтверджують оголошення району ….тимчасово забороненим для плавання».

«КП «Острівне» не має можливості надати відомості та документи, що стосуються проведення навчальних стрільб кораблями та підрозділами Військово-Морських Сил Збройних Сил України в районі о. Зміїний, оскільки дана інформація містить гриф обмеженого доступу». Крім того, вказівка у названому листі на те, що «Вільна навігація в районі о. Зміїний була поновлена в серпні 2017 року», не має братися до уваги при розгляді даної справи, оскільки ця інформація не існувала на момент прийняття Оспорюваного рішення, а також тому, що формулювання «в районі о. Зміїний» не містить чітких географічних координат, а тому є розпливчастим і передбачає неоднозначне розуміння (в згадуваному ж вище Листі Командувача ВМФ ЗСУ вказуються точні координати акваторії, забороненої для плавання.

Пункт 3.8.11 Положення встановлює одну з належних підстав, яка саме й була застосована при винесенні оспорюваного рішення, для відмови у видачі відкритого листа. Відповідач, застосовуючи норму пункту 3.8.11 Положення, діяв правомірно, відповідально й обґрунтовано, запобіг власної недбалості й відвернув можливі негативні наслідки чиєїсь легковажності. Також Відповідач, при прийнятті Оспорюваного рішення діяв пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Форс-мажорні обставини, а саме артилерійські стрільби й заборона для плавання, є належною підставою для невидачі відкритого листа Позивачеві.

Що стосується посилання у Оспорюваному рішенні на пункт 3.6 Положення як на іще одну підставу для відмови у видачі відкритого листа, то зазначимо таке. Згаданий пункт 3.6 містить, зокрема, й підпункт 3.6.2, який встановлює, що для обґрунтування проведення археологічних досліджень до заяви додають, якщо проводять дослідження «з метою здійснення практики студентів - затверджену керівником установи програму (або завірену копію) проведення навчальної археологічної практики студентів, в якій зазначено строки практики, перелік пам'яток (об'єктів)».

У відносинах щодо видачі відкритого листа Позивачеві замовником (заявником) є не Позивач, а Одеський національний університет імені І.І.Мечникова. Відповідно частині третій статті 14 Закону України «Про схорону археологічної спадщини» археологічна експедиція може утворюватися Інститутом археології Національної академії наук України, науковими установами Національної академії наук України, в яких є археологічні відділи, вищими навчальними закладами III або IV рівня акредитації державної форми власності в межах програм підготовки студентів, адміністраціями історико-культурних заповідників, музеями державної та комунальної форми власності, у штаті яких працюють археологи, які мають відповідну кваліфікацію, підтверджену кваліфікаційним документом.

Загальновідомим фактом є те, що Одеський національний університет ім. І.І.Мечникова є вищий навчальним закладом державної форми власності, має IV рівень акредитації. Отже, заяви на отримання відкритих листів подібний суб'єкт може подавати лише і виключно в межах програм підготовки студентів. Кореспондує цій нормі закону і підпункт 3.6.2 Положення, який вимагає подання затвердженої керівником установи програми (або завіреної копії) проведення навчальної археологічної практики студентів, в якій зазначено строки практики, перелік пам'яток (об'єктів).

Наскрізна програма навчальної археологічної практики для студентів історичного факультету, копія якої була надана Відповідачеві Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова, не мала вказівки на дату і номер протоколу затвердження, не була затверджена, як того вимагає підпункт 3.6.2 Положення, керівником Одеського національного університету імені І.І.Мечникова, передбачала строки практики у червні- липні 2017 р., містила вказівку на навчання студентів основам археології кам'яного віку (а не основам підводної археології з метою дослідження античних та інших підводних об'єктів), не містила вказівки на перелік пам'яток (об'єктів) саме підводної археологічної спадщини тощо. На ці та інші недоліки документів, які були подані Одеським національним університетом імені І.І. Мечникова, було звернено увагу на засіданні Відповідача 01.06.2017 року. Документів, які відповідали б вимогам підпункту 3.6.2 пункту 3.6 Положення, а саме: затвердженої керівником установи програми (або завіреної копії) проведення навчальної археологічної практики студентів, подано не було. А згідно підпункту 3.8.13 Положення, Відповідач може відмовити у видачі відкритого листа за відсутності супроводжуючих документів до заяви, визначених у п.п. 3.4 та 3.6 цього Положення. На вказані обставини Відповідач також докладно звернув увагу заявника листом №125/01-9-475 від 20.06.2017 (Додаток №5 до цього Відзиву).

Той факт, що у протоколі Оспорюваного рішення відсутня вказівка на підпункт 3.8.13 Положення, не створює підстав для визнання Оспорюваного рішення недійсним. Протокол, за визначенням, є коротким, стислим викладом найсуттєвіших деталей певного заходу (засідання, зборів тощо) й не передбачає стенографічної докладності викладу.

Не можна погодитись також із твердженням Позивача про порушення Оспорюваним рішенням свободи наукової творчості Позивача, гарантованої першим реченням статті 54 Конституції України. Відповідно частині першій статті 9 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» встановлено, що наукові дослідження археологічної спадщини включають: вивчення історико-архівних даних щодо об'єктів археологічної спадщини; польові дослідження (археологічні розвідки, розкопки, інші земляні і підводні роботи); післяпольові дослідження (шифрування, реставрація, І замальовування та фотографування знахідок, архівні, лабораторні та інші види вивчення археологічних пам'яток і предметів, знайдених під час польових досліджень тощо).

Таким чином, реалізація свободи наукової творчості Позивача у сфері дослідження об'єкту археологічної спадщини з умовною назвою «Патрокл» не зводиться виключно до польових досліджень названого об'єкту. Відсутність відкритого листа у Позивача у певному сезоні не позбавляє Позивача можливості у подальшому отримати відкритий лист (для робіт, зокрема, але не виключно, на названому об'єкті), також не позбавляє Позивача можливості здійснювати інші, крім польових, види археологічного дослідження (зокрема, але не виключно, щодо названого об'єкту).

Оспорюване рішення прийняте Відповідачем правомірно, відповідально й обґрунтовано, Відповідач при прийнятті Оспорюваного рішення діяв пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; запобіг власної недбалості й відвернув можливі негативні наслідки чиєїсь легковажності. Таким чином, Оспорюване рішення відповідає всім критеріям правомірності, встановленим частиною другою статті 2 КАСУ.

Третя особа (директор Інституту археології Національної академії наук України ОСОБА_6) надав письмові пояснення за вхід. № 14214/18 від 21.05.2018 р., в яких повністю підтримав позицію Відповідача по справі і просив відмовити в задоволені позову.

Представник третьої особи (Одеський національний університет ім. Мечникова І.І.) в поясненнях, наданих в судовому засіданні, підтримала позицію представника Позивача, зазначивши про необізнаність щодо нової редакції Положення, а відтак неможливості виконати його вимоги. Також зазначила, що Наскрізна програма навчальної археологічної практики затверджена деканом історичного факультету, що цілком відповідає вимогам Положення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_5 здійснює наукову діяльність, відповідно до ст. 54 Конституції України.

Позивач є здобувачем кафедри археології та етнології Історичного факультету Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова, що підтверджується довідкою № 11/064 від 16.05.2017.

ОСОБА_5 у складі Громадської організації «Підводно-археологічна експедиція «НАВАРЕКС» (ГО «НАВАРЕКС») проведено дослідження археологічної пам'ятки античного вітрильника «Зміїний-Патрокл» із моменту її виявлення у 2011 році по теперішній час.

ОСОБА_5 було успішно отримано Кваліфікаційні документи (Відкриті листі) у 2014 та 2015 році. Дані кваліфікаційні документи були направлені до Інституту археології НАН України у додатку до Заяви № 001243 від 28.03.2017, що підтверджується описом вкладення від 06.04.2017.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України «Про охорону археологічної спадщини», Інститут археології Національної академії наук України є державною науковою установою у сфері дослідження археологічної спадщини, що відповідно до законодавства: формує кваліфікаційну раду з питань видачі кваліфікаційних документів (відкритих листів).

06 квітня 2017 року Заява для отримання Кваліфікаційного документу (відкритого листа) на ОСОБА_5, здобувача кафедри археології та етнології України історичного факультету Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова була зареєстрована Кваліфікаційною радою з питань дослідження археологічної спадщини України за № 125-12/235.

01 червня 2017 року Тимчасовою кваліфікаційною радою з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів) ухвалене рішення про Відмову у видачі кваліфікаційного документа для ОСОБА_5.

04 липня 2017 року адвокатом ОСОБА_5 було отримано Лист «Щодо видачі кваліфікаційного документа (Відкритого листа) ОСОБА_5І.» за № 125/01-10-498 від 29.06.2017.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА І ПОЗИЦІЯ СУДУ

Україна є стороною Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16 листопада 1972 року. На виконання своїх міжнародних зобов'язань прийнято Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08 червня 2000 року.

Статтею 1 розділу 1 Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини (Конвенцію ратифіковано Указом Президії Верховної Ради УРСР № 6673-ХІ від 04 жовтня 1988 року) визначено поняття «культурна спадщина», зокрема, ансамблі: групи ізольованих чи об'єднаних будівель, архітектура, єдність чи зв'язок з пейзажом яких є видатною універсальною цінністю з точки зору історії, мистецтва чи науки.

Згідно Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи від 03 жовтня 1985 року, стороною якої є Україна, «архітектурна спадщина» включає такі нерухомі об'єкти, пам'ятки: усі будівлі та споруди, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення, включаючи усі особливості їхнього технічного виконання та оздоблення, архітектурні ансамблі, однорідні групи міських або сільських будівель, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення і характеризуються спільністю чітких територіальних ознак.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регламентовано Законом України «Про охорону культурної спадщини» від 8 червня 2000 року N 1805-III.

Згідно частини 1 статті 1 Закону, культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об'єктів культурної спадщини; об'єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини», до історичних об'єктів культурної спадщини відносяться окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих, визначні місця, пов'язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів.

Приписами ст. 35 Закону встановлено, що проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт на території пам'ятки, охоронюваній археологічній території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць, а також дослідження решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою, здійснюються за дозволом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, що видається виконавцю робіт - фізичній особі, і за умови реєстрації цього дозволу у відповідному органі охорони культурної спадщини.

Дозволи на проведення археологічних розвідок, розкопок надаються за умови дотримання виконавцем робіт вимог охорони культурної спадщини та наявності у нього необхідного кваліфікаційного документа, виданого кваліфікаційною радою.

Порядок надання дозволів установлюється Кабінетом Міністрів України.

Кваліфікаційні документи видаються кваліфікаційною радою - колегіальним, незалежним органом, відповідальним за фаховий рівень виконавця робіт. Порядок формування та діяльності кваліфікаційної ради затверджується Кабінетом Міністрів України. До складу кваліфікаційної ради входять відповідні фахівці наукових установ, вищих навчальних закладів, громадських організацій.

Приписами ст. 14 Закону України «Про охорону археологічної спадщини», встановлений правовий статус археологічної експедиції.

Археологічна експедиція за своїм правовим статусом може бути як окремим підрозділом юридичної особи (наукової установи, навчального закладу, музейної установи тощо), так і юридичною особою державної або комунальної форми власності, статутна діяльність якої передбачає проведення наукового дослідження археологічної спадщини.

Керівництво діяльністю археологічної експедиції у сфері дослідження археологічної спадщини здійснює археолог, який одержав кваліфікаційний документ та дозвіл на проведення відповідних робіт на об'єкті археологічної спадщини.

Археологічна експедиція може утворюватися Інститутом археології Національної академії наук України, науковими установами Національної академії наук України, в яких є археологічні відділи, вищими навчальними закладами III або IV рівня акредитації державної форми власності в межах програм підготовки студентів, адміністраціями історико-культурних заповідників, музеями державної та комунальної форми власності, у штаті яких працюють археологи, які мають відповідну кваліфікацію, підтверджену кваліфікаційним документом.

Археологічні експедиції, загони і групи перебувають під охороною держави. Центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації і громадяни надають допомогу і сприяють проведенню археологічних досліджень.

Положення про кваліфікаційний документ (відкритий лист) на проведення наукового дослідження археологічної спадщини України, введене в дію 04 січня 2016 р. наказом директора Інституту археології НАН України № 4 від 04.01.2016 на підставі Рішення Вченої ради Інституту археології НАН України від 22.12.2015 р.

Згідно вказаного Положення, а саме пункту 1.3 положення 2015 року, відкритий лист - єдиний державний кваліфікаційний документ установленого зразка, що визначає фаховий рівень дослідника і дає право на проведення досліджень археологічної спадщини на території України.

Заяву Одеського національного університету імені І.І. Мечникова №001234 від 28.02.2017 р. щодо видачі ОСОБА_5 кваліфікаційного документа (Відкритого листа) вперше розглянуто на засіданні 27.04.2017 (Протокол № 3) за наслідками чого прийнято рішення про відкладення розгляду питання про видачу відкритого листа до надання програми (або завіреної копії) підготовки студентів (де зазначається необхідність здійснення археологічних досліджень та строки їх проведення) та довідки з місця роботи особи, на ім'я якої запитується відкритий лист.

Відповідачем отримано від заявника Наскрізну програму навчальної археологічної практики для студентів археологічного факультету, а також довідку №11/064 від 16.05.2017 р. на підтвердження того, що позивач є здобувачем п'ятого року навчання кафедри археології та етнології України.

Вдруге заяву Одеського національного університету імені І.І. Мечникова №001234 від 28.02.2017 р. щодо видачі кваліфікаційного документа (Відкритого листа) розглянуто на засіданні 01.06.2017 року (Протокол №4).

За результатами розгляду заяви Одеського національного університету імені І.І. Мечникова прийнято рішення про відмову у видачі кваліфікаційного документа (відкритого листа) (Протоколі №4).

Пунктом 3.8 Положення 2015 року встановлено випадки, у яких може бути відмовлено у видачі Відкритого листа.

Приписами ч. 3 ст. 14 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» встановлено, що археологічна експедиція може утворюватися, зокрема, вищими навчальними закладами III або IV рівня акредитації державної форми власності, але із застереженням - тільки в межах програм підготовки студентів. Відповідно цій нормі закону викладено пункт 3.6.2 Положення 2015 року, згідно якому для обґрунтування проведення археологічних досліджень співробітники державних установ та організацій до заяви додають, якщо проводять дослідження з метою здійснення практики студентів (це стосується тільки вищих навчальних закладів) затверджену керівником установи програму (або завірену копію) проведення навчальної археологічної практики студентів, в якій зазначено строки практики, перелік пам'яток (об'єктів).

Наскрізна програма, крім того, що не містила зазначення дати і номера протоколу затвердження, не містила підпису керівника заявника, що відповідає вимогам 3.6.2 Положення. Тоді як, містила підпис декана історичного факультету - голови вченої ради історичного факультету ОСОБА_21.

В Наскрізній програмі зазначено строки практики (червень-липень). Тоді як, у заяві Одеського національного університету імені І.І. Мечникова №001234 від 28.02.2017 р. про видачу відкритого листа строк виконання робіт визначений так: « 01.03.-30.12.2017».

Пунктом 4 Наскрізної програми передбачено, що «Змістовно практика розпадається на три структурні частини: теоретичну, яка передбачає фронтальне навчання студентів основам археології кам'яного віку та технікам археологічних розкопок, практичну польову, в ході якої студенти активно оволодівають прийомами та методиками стаціонарного дослідження археологічних стоянок, активно оволодівають прийомами і методиками стаціонарного дослідження археологічних стоянок...».

Отже, передбачувана Наскрізною програмою практика студентів ніяк не кореспондує із підводними археологічними дослідженнями підводного археологічного об'єкту античного часу і підводних археологічних об'єктів пізніших історичних епох, а передбачає навчання студентів основам археології кам'яного віку, причому, в рамках проведення виключно наземних (не підводних) досліджень.

Отже, Наскрізна програма подана заявником на отримання відкритого листа без дотримання приписів п. 3.8 Положення; програма підготовки студентів заявника ніяким чином не передбачає участь студентів у підводних археологічних дослідженнях.

Крім того, заявник просив надати відкритий лист особі, що не є працівником заявника.

Пункт 3.3. Положення встановлено, що заяви на отримання Відкритого листа подаються державною мовою на офіційному бланку установи (організації) за підписом її керівника, або особи, яка його заступає, за формою, наведеною у додатку №2 цього Положення.

Заява №001234 від 28.02.2017 р. викладена не на бланку Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, а на бланку його підрозділу - історичного факультету, підписана не керівником Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, а керівником історичного факультету.

Частина друга статті 14 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» встановлює, що керівництво діяльністю археологічної експедиції у сфері дослідження археологічної спадщини здійснює археолог, який одержав кваліфікаційний документ та дозвіл на проведення відповідних робіт на об'єкті археологічної спадщини. Частина третя статті 14 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» встановлює, що археологічна експедиція може утворюватися Інститутом археології Національної академії наук України, науковими установами Національної академії наук України, в яких є археологічні відділи, адміністраціями історико-культурних заповідників, музеями державної та комунальної форми власності, у штаті яких працюють археологи, які мають відповідну кваліфікацію, підтверджену кваліфікаційним документом.

Позивач, як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки №11/064 від 16.05.2017 р. та не заперечувалось в ході судового засідання, був здобувачем п'ятого року навчання кафедри археології та етнології України, тобто навчався, а не працював у штаті заявника - Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, як цього вимагає закон.

Крім того, судом встановлено, що на запит Інституту археології Національної академії наук України 12.06.2017 року отримано Лист Командувача ВМФ ЗСУ №154/11/2055, який датований 31.05.2017 р., з якого стало відомо, що в акваторії острова Зміїний, в межах якої знаходиться об'єкт підводної археологічної спадщини - античний вітрильник з умовною назвою «Патрокл», з 00.00 годин 01.06.2017 до 00.00 годин 01.09.2017 будуть виконуватися артилерійські стрільби і цей район оголошений тимчасово забороненим для плавання.

Із пояснень третьої особи (Директора Інституту археології Національної академії наук України ОСОБА_6.) вбачається, що він отримав копію названого листа Командувача ВМФ ЗСУ в день його датування засобами електронного зв'язку, перед засіданням та поширив серед складу комісії паперові копії цього листа, а на засіданні 01.06.2017 року зачитав текст цього листа.

Суд вважає вказане твердження таким, що відповідає дійсності, оскільки проголошений на засіданні кваліфікаційної ради текст листа відповідає тексту листа, який отримано 12.06.2017 року.

Стаття 3 Конституції України закріплює, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Ця стаття, можна сказати, «задає тон» усім наступним конституційним приписам, котрі відображають реальне або бажане становище людини в українському суспільстві, регулюють її відносини з державою, спрямовують державну політику. Це базисна стаття, яка характеризує самі підвалини того суспільного й державного ладу, що закріплюється Конституцією. Вона є нормативно-юридичним фундаментом гуманістичного спрямування розвитку суспільного і державного життя в Україні.

Отже, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З огляду на вказане проведення артилерійських стрільб і оголошення району тимчасово забороненим для плавання є для сторін цієї справи, поза сумнівом, обставиною непереборної сили, яку сторони цієї справи не могли змінити або відвернути (обставиною форс-мажору), а пункт 3.8.11 Положення вказує, як на підставу для відмови у видачі відкритого листа, неможливість проведення археологічних досліджень у зв'язку із настанням обставин форс-мажору.

У рішенні Європейського суду з прав людини, у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», вказано, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

В даній справі суд вважає, що наявність потенційної загрози дає право Відповідачу попередити можливе настання негативних наслідків.

Щодо твердження Позивача про неправомірність застосування до нього Положення в редакції 2015 року.

Положення про кваліфікаційний документ (відкритий лист) на проведення наукового дослідження археологічної спадщини України, введене в дію 04 січня 2016 р. наказом директора Інституту археології НАН України № 4 від 04.01.2016 на підставі Рішення Вченої ради Інституту археології НАН України від 22.12.2015 р.

Відповідно до Статуту Інституту археології НАН України, Інститут є державною бюджетною неприбутковою науковою установою, що заснована на державній власності, перебуває у віддані Національної академії наук України та входить до складу Відділення історії, філософії та права НАН України.

Пунктом 4.2 Статуту визначено, що інститут очолює директор, який обирається на звільняється з посади й діє відповідно до Закону України «Про науково і науково-технічну діяльність» з урахуванням особливостей, визначених цим Статутом.

Згідно статті 9 Закону України «Про науково і науково-технічну діяльність», керівник наукової установи, зокрема, видає відповідно до своєї компетенції накази і розпорядження.

З огляду на викладене, суд вважає, що правомірність внесення змін до Положення про кваліфікаційний документ (відкритий лист) на проведення наукового дослідження археологічної спадщини України не є предметом розгляду даної справи, оскільки позивач не заявляв таких позовних вимог.

Також слід зазначити, що Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб'єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб'єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб'єктивних прав.

На час розгляду справи юридичного спору між Позивачем та директором Інституту археології НАН України не існує.

В пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Відповідно до прецедентного права Суду, рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обов'язку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (справа "Гарсія Руїз проти Іспанії" § 26).

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980р.). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом ("Дюлоранс проти Франції", п. 34553/97, п. 33, від 21.03.2000р.; "Донадзе проти Грузії", n 74644/01, пп. 32 від 07.03.2006р.).

З огляду на наведену практику ЄСПЛ, вмотивовувати - наводити аргументи, докази, які пояснюють, виправдовують певні дії, вчинки тощо або доводять їх необхідність. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його прийняття.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Тимчасової Кваліфікаційної ради з питань видачі кваліфікаційних документів (Відкритих листів), треті особи: директор Інституту археології Національної академії наук України ОСОБА_6, Одеський національний університет ім. І.І. Мечникова про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.