Справа № 308/13472/16-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/11681/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

позивач: ОСОБА_1,

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: не зявився

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2017 року (головуючий суддя Дергачова Н.В., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2016 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_1 звернулися до суду з адміністративним позовом до відповідача Ужгородської міської ради та просили визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородської міськради від 30 серпня 2016 року № 359 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею у власність площею 0,0019 га для будівництва індивідуальних гаражів по вулиці Корзо, 13 громадянину ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що рішенням міськради мала бути відмова у наданні дозволу на розробку проекту ОСОБА_3, так як підставою для відмови є невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Зокрема вказують, на те, що на земельній ділянці, на яку ОСОБА_3 просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо її відведення, не має жодного нерухомого обєкту під який би могла виділятися земля. Більше того, рухомий обєкт металевий гараж, який закріплений за ОСОБА_3, знаходиться частково на земельній ділянці, яка є у приватній власності позивачів (спільна сумісна з чоловіком), що в даному випадку безпосередньо впливає на їх права.

Вказують на те, що аргументи ОСОБА_3 про те, що він користується даним гаражем не відповідають дійсності, оскільки до гаражу немає доступу для цільового призначення вже багато років, він знаходиться в занедбаному стані, до звернення, з позовом ОСОБА_3 про скасування державного акту позивачів про право власності на землю та всіх відповідних рішень їм взагалі не було відомо про користувача гаража.

В місці де планується будівництво капітального гаражу (і де зараз знаходиться металевий) проходить каналізація двору № 13, каналізаційний люк знаходиться під гаражем ОСОБА_3, що становить пряму санітарно-епідеміологічну загрозу у разі виникнення необхідності здійснення певних робіт, тобто будівництво гаражу тут неможливе.

Тобто, будівництво гаражу суперечить нормам ДБН, містобудівній документації та санітарно-епідеміологічним нормам.

В порушення вимог будівельних норм, гараж ОСОБА_3, знаходиться в житловому масиві, на віддалі 3 м від вікон АДРЕСА_1 по вул. Корзо, що, на думку позивачів, є неприпустимим. Таке розміщення гаража приводить до того, що атмосферні опади з гаража стікають на їх земельну ділянку. Таким чином, внаслідок незаконного розміщення гаража, на належній їм на праві приватної власності, має місце обмеження їх прав, що завдає позивачам матеріальних та моральних збитків.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2017 року позов задоволений. Визнано протиправними дії Ужгородської міської ради із винесення п. 2.32 рішення VI сесії VII скликання від 30 серпня 2016 року № 359 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» яким було надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок з подальшою передачею їх у власність: гр. ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0019 га для будівництва індивідуальних гаражів по вул. Корзо, 13. Скасовано п. 2.32 рішення Ужгородської міської ради VI сесії VII скликання від 30 серпня 2016 року № 359 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» яким було надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок з подальшою передачею їх у власність: гр. ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0019 га для будівництва індивідуальних гаражів по вул. Корзо, 13.

Постанову в апеляційному порядку оскаржила третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, вважає, що дана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним зясуванням обставин справи, що мають значення для справи. Просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення жодним чином не порушує права позивачів, оскільки дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею у власність площею 0,0019 га для будівництва індивідуального гаража в дворі сусіднього будинку, зокрема будинку № 13 по вул.Корзо. Крім того, вказує на те, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не означає позитивного рішення про надання її у користування, оскільки після отримання позитивного рішення про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою та фактичного розроблення такого проекту, особа зобовязана звернутися із заявою про безпосереднє виділення земельної ділянки у власність. Відтак, вважає, що прийняте рішення не може порушувати права позивачів, оскільки не створює для них жодних негативних наслідків та не порушує їхніх жодних прав та інтересів.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 048367 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0245 га, розташованої за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 11/13, на підставі рішення І сесії ІV скликання Ужгородської міської ради від 28.02.2006 року № 845.

За п. 2.32 рішення Ужгородської міської ради VI сесії VII скликання від 30 серпня 2016 року № 359 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» було надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок з подальшою передачею їх у власність: гр. ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0019 га для будівництва індивідуальних гаражів по вул. Корзо, 13.

Відповідно до листа Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради від 2013 року металевий гараж, який знаходиться у користуванні гр. ОСОБА_3 по вул. Корзо, 11, частково розташований на земельній ділянці гр. ОСОБА_4

Згідно викопіровки з плану міста по вул. Корзо, 11/13, наданої позивачами, під гаражем гр. ОСОБА_3 проходить каналізація.

Як вбачається із листа комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства міста Ужгорода» від 28.04.2017 року № 541 у звязку із проходженням самопливної дворової каналізації через зазначену земельну ділянку, проектом землеустрою мають бути визначені межі охоронної зони каналізації, на якій заборонено будівництво капітальних споруд. На час видачі довідки до цього підприємства із заявкою про видачу технічних умов на обєкт будівництва на вказаній ділянці не зверталися, проект не погоджувався.

Як вбачається із наданих суду доказів та Єдиного державного реєстру судових рішень, за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2011 року було задоволено позов ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради та Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» про визнання права власності на гараж та зобовязання провести його реєстрацію; визнано за ОСОБА_3 право власності на гараж, що розташований в місті Ужгороді по вул. Корзо, 13, який раніше належав ОСОБА_5; зобовязано Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» провести реєстрацію права власності ОСОБА_3 на гараж, що розташований в місті Ужгороді по вул. Корзо, 13, який раніше належав ОСОБА_5.

За рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 14.02.2017 року у справі № 712/2-7143/2011 було апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 грудня 2011 року в частині зобовязання КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгород» провести реєстрацію права власності на гараж, що розташований у м. Ужгороді по вул. Корзо, 13, який раніше належав ОСОБА_5 скасовано і в цій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Протоколом засідання комісії з вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок та додержання добросусідства від 11.05.2017 року № 21 було вирішено за згодою ОСОБА_4 рекомендувати заявнику гр. ОСОБА_3 звернутися до ТзОВ «Терра Капітал» щоб переробити документацію землеустрою, а саме змістити межу земельної ділянки на 20 см. від огорожі вищезазначеного суміжного землекористувача.

Вважаючи дії відповідача неправомірними позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених встановленому законом порядку. Крім того, суд першої інстанції також вказав, що фактичне часткове знаходження гаражу на території права власності, яке належить ОСОБА_4 та її чоловіку ОСОБА_1 порушує їх права та може бути підставою для звернення до суду про відновлення такого.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Так, відповідно до положень статті 116 Земельного кодексу України, (в редакції станом на 2011 рік) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Згідно статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавцем встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для скасування рішення Ужгородської міської ради було те, що дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність: гр. ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0019 га для будівництва індивідуальних гаражів по вул. Корзо, 13, що за розміром відповідає вищезазначеним нормам закону.

Проте, як встановлено із викопіровки з плану міста по вул. Корзо, 11/13, наданої позивачами, під гаражем гр. ОСОБА_3 проходить каналізація, а відповідно до листа Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства міста Ужгорода» від 28.04.2017 року № 541 у звязку із проходженням самопливної дворової каналізації через зазначену земельну ділянку, проектом землеустрою мають бути визначені межі охоронної зони каналізації, на якій заборонено будівництво капітальних споруд. На час видачі довідки до цього підприємства із заявкою про видачу технічних умов на обєкт будівництва на вказаній ділянці не зверталися, проект не погоджувався.

Відповідно до п. 8.56 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань по горизонталі (у світлі) від самопливної каналізації до фундаментів будинків та споруд має складати 3,0 метри.

У даному випадку тимчасова споруда металевий гараж на місці якого планується будівництво капітальної будівлі гаражу, під будівництво якого і було виділено землю ОСОБА_3, безпосередньо знаходиться на землі де проходить самопливна каналізація.

Окрім того, споруда металевий гараж на місці якого планується будівництво капітальної будівлі гаражу, зачіпає межі земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Згідно плану земельної ділянки розміром 5,88 * 2,35 метри, що була виділена ОСОБА_3 для будівництва індивідуальних гаражів, та викопіровки із плану міста по вул. Корзо, 11/13, неможливим є її переміщення на 3 метри від самопливної каналізації.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та беручи до уваги наведені норми матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що у Ужгородської міської ради були наявні підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України, оскільки квартал індивідуальної забудови, де позивач бажав отримати земельну ділянку, для будівництва капітальної будівлі гаражу, під будівництво якого і було виділено землю ОСОБА_3, безпосередньо знаходиться на землі де проходить самопливна каналізація, а також те, що вона зачіпає власність третіх осіб, що в даному випадку унеможливлю будівництво капітальної будівлі.

Щодо доводів апелянта про те, що оскаржуване рішення не означає позитивного рішення про передачу земельної ділянки у користування, а лише отримання дозволу на розробку проекту із землеустрою та фактичного розроблення такого проекту, колегія вважає такі твердження безпідставними та необґрунтованими.

Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених встановленому законом порядку, що доводиться відповідними матеріалами справи.

Відтак, визнання протиправними дій Ужгородської міської ради із винесення п. 2.32 рішення VI сесії VII скликання від 30 серпня 2016 року № 359 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» яким було надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок з подальшою передачею їх у власність: гр. ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0019 га для будівництва індивідуальних гаражів по вул. Корзо, 13 та подальшого скасування п. 2.32 оскаржуваного рішення є належним способом захисту порушеного права позивачів.

Що стосується доводів апелянта про те, що дане рішення жодним чином не порушує права позивачів, суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними та необґрунтованими, оскільки рухомий обєкт, зокрема, металевий гараж, який закріплений за ОСОБА_3, знаходиться частково на земельній ділянці, яка є у приватній власності позивачів (спільна сумісна ), що в даному випадку безпосередньо впливає на їх права.

В іншій частині доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи не вірно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч. 1ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 229, ч. 3 ст. 243, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2017 року у справі № 308/13472/16-а без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_7
Повне судове рішення складено 08.06.2018 року.