Справа № 173/1362/18
Суддя: Петрюк Т. М.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №173/1362/18
Провадження №2-а/173/15/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018

Верхньодніпровський районний суд

Дніпропетровської області

У складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

За участю: представника позивача ОСОБА_1В

Відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Верхньодніпровську адміністративну справу за позовом Верхньодніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області , представник позивача ОСОБА_1 до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,з метою ідентифікації для забезпечення подальшого примусового видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:

12.06.2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_4 районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, представник позивача ОСОБА_1, з позовом затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,з метою ідентифікації для забезпечення подальшого примусового видворення за межі території України до відповідача громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області справа призначена до розгляду на 12.06.2018 року.

Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до ст. 44, 45, 47 КАС України.

12.06 .2018 року оголошену вступну та резолютивну частину рішення

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на шість місяців, з метою ідентифікації для подальшого примусового видворення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: Громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 21.05.1999 року терміном дії до 21.05.2004 року, прибув на територію України 11.02.2000 року через КПП «Бориспіль», на підставі передбаченій ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. № 3773-VI.

04.05.2018 року в ході проведення профілактичних заходів, було виявлено громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. В ході перевірки документів Відповідача, зясовано, що даний громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 порушив правила перебування іноземців на території України, а саме, ухилився від виїзду з України після закінчення терміну перебування та проживав без документів, що посвідчують особу .

Так, Відповідачем порушено правила перебування іноземців на території України, а саме вимоги ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. № 3773-VI, якою передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Також, Відповідачем порушено вимоги підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, відповідно до положень якого, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі вїзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Після закінчення терміну перебування Відповідач територію України не покинув, ухилився від виїзду з України, чим порушив правила перебування іноземців на території України, та перейшов на нелегальне становище.

Також, співробітниками Верхньодніпровського РВ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області встановлено, що до ГУДМС України в Дніпропетровській області із клопотанням щодо продовження терміну перебування на території України Відповідач не звертався.

На даний час, Відповідач проживає без реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Миколаївка, вул. Центральна, 61.

Зясовано, що для подальшого перебування на території України Відповідача, законі підстави та законне джерело коштів на покриття витрат, які повязані з перебуванням його на території України, відсутні.

За порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду з території України відносно Відповідача, співробітниками Верхньодніпровського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області 04.05.2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН номер 104196 за ч. 1 ст.203 «Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування на території України і транзитного проїзду через територію України» Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою від 04.05.2018 року Верхньодніпровським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області на Відповідача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. на користь держави. Відповідачем штраф на даний час не сплачено.

08.05.2018 року за порушення правил перебування на території України, та з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відносно громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, Верхньодніпровським РВ Головного управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та відповідно до положень Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 21.05.2012 року за № 806/21119, було прийнято рішення про примусове повернення з України від 08.05.2018 року № 3, яким Відповідача було зобовязано залишити територію України у термін до 08 червня 2018 року. Проте відповідач в добровільному порядку територію України не покинув, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2, в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог не заперечував, пояснивши, що він добровільно не може виїхати за межі держави в зв'язку з відсутністю коштів та документів .

Згідно ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить їх захистити.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений даною статтею Кодексу адміністративного судочинства

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, що виникає у сфері публічно-правових правовідносин, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Як встановлено в судовому засіданні 04.05.2018 року в ході проведення профілактичних заходів, було виявлено громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. В ході перевірки документів Відповідача, зясовано, що даний громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 порушив правила перебування іноземців на території України, а саме, ухилився від виїзду з України після закінчення терміну перебування та проживав без документів, що посвідчують особу .

Після закінчення терміну перебування Відповідач територію України не покинув, ухилився від виїзду з України, чим порушив правила перебування іноземців на території України, та перейшов на нелегальне становище.

Також, співробітниками Верхньодніпровського РВ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області встановлено, що до ГУДМС України в Дніпропетровській області із клопотанням щодо продовження терміну перебування на території України Відповідач не звертався.

На даний час, Відповідач проживає без реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Миколаївка, вул. Центральна, 61

За порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду з території України відносно Відповідача, співробітниками Верхньодніпровського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області 04.05.2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН номер 104196 за ч. 1 ст.203 «Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування на території України і транзитного проїзду через територію України» Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою від 04.05.2018 року Верхньодніпровським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області на Відповідача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. на користь держави. Відповідачем штраф на даний час не сплачено.

08.05.2018 року за порушення правил перебування на території України, та з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відносно громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, Верхньодніпровським РВ Головного управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та відповідно до положень Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 21.05.2012 року за № 806/21119, було прийнято рішення про примусове повернення з України від 08.05.2018 року № 3, яким Відповідача було зобовязано залишити територію України у термін до 08 червня 2018 року. Дане рішення відповідачем отримано 08.05.2018 року, про що свідчить його особистий підпис.

Однак відповідач рішення Верхньоднірповського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не виконав.

В судовому засіданні відповідач підтвердив, що отримав дане рішення, однак не зміг покинути територію України у зв'язку з відсутністю коштів та документів .

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

В силу вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону № 3773-VI Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеного рішення адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто, обов'язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Адміністративний суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення.

Зазначене узгоджується також з позицією, викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні».

Крім того, аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.12.2016 у справі № 359/7066/16-а.

Відповідно до ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Між тим, частина 1 статті 289 КАС України визначає що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з п. 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, (далі - Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

Згідно з п. 5 Типового положення іноземці та особи без громадянства утримуються у пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду про їх примусове видворення за межі України, але не більш як 12 місяців.

На виконання абзацу 3 пункту 3 розділу IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1110, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно з п. 12 Розділу ІІ Інструкції № 141 іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов'язковим забезпеченням примусового видворення з України.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що позов про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

У підпункті "f" п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції»(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Враховуючи те, що відповідач відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», грубо та свідомо порушив законодавство України, останній не підпадає під захист статті 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» тому суд має всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду за межі території України.

Враховуючи, що позовні вимоги є обґрунтовані, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

В силу приписів п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України звернути до негайного виконання рішення в частині примусового видворення. Проте даною нормою не передбачено звернення до негайного виконання рішення суду про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. Тому підстави для негайного виконання даного рішення відсутні, так як законом не передбачені

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 6, 7, 9, 72-77, 241-246, 288-289, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги за адміністративним позовом Верхньодніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області представник позивача ОСОБА_1 до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,з метою ідентифікації для забезпечення подальшого примусового видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого без реєстрації в с. Миколаївка по вул. Центральна, 61 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, на строк до шести місяців з метою ідентифікації та забезпечення подальшого видворення за межі території України, із поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня їх проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомінікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до/або через відповідні місцеві суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлений 12.06.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване : 12.06.2018 року

Оприлюднене : 12.06.2018 року

Дата набрання законної сили 23.06.2018 року