Справа № 806/3744/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/3744/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"06" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Шевчук С.М.

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Єфремової О.С.,

апелянта ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "01" березня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії ,

суддя в 1-й інстанції - Єфіменко О.В.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Житомир,

дата складання повного тексту рішення - 06.03.2018р

ВСТАНОВИВ

20.12.2017р ОСОБА_2 подав до Житомирського окружного адміністративного суду адміністративний позов, просив:

- визнати протиправним рішення начальника ОСОБА_4 Державної міграційної служби України в Житомирській області ОСОБА_5, викладеного у листі від 08.12.2017р №9/ж-806 щодо відмови у видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон нового зразка без біометричних даних - відцифрованих відбитків пальців рук на безконтактному електронному носії;

- зобов'язати ОСОБА_4 Державної міграційної служби України в Житомирській області видати позивачу закордонний паспорт без електронних носіїв старого зразка згідно Постанови КМУ №152 від 07.05.2014р.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від "01" березня 2018 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, просить суд скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "01" березня 2018 року і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення про відмову в задоволенні позовних вимог помилково дійшов висновку про правомірність дій відповідача, зокрема, у відмові видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон нового зразка без біометричних даних - відцифрованих відбитків пальців рук на безконтактному носії, оскільки порушено вимоги частини 4 статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". На думку позивача, вказана норма гарантує йому право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного носія, що міститься у паспорті громадянина України для виїзду за кордон. Позивач пояснив свою відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного носія через свої релігійні переконання та вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що позивач не звертався у встановленому законодавством порядку та не здійснив оформлення паспорта громадянина України відповідно до вищевказаного Закону та порядку, розробленому та затвердженому на його виконання. Щодо зобов'язання видати запитуваний позивачем закордонний паспорт без внесення його біометричних даних до безконтактного електронного носія, представник відповідача у відзиві пояснив, що наразі відповідно до норм чинного законодавства з 20.12.2016р підрозділи Державної міграційної служби здійснюють прийом документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон лише з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено Постановою КМУ №1001 від 16.11.2016р.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді по справі, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

Колегією суддів встановлено, що 22.05.2008р на ім'я ОСОБА_2 було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт) термін дії якого закінчується 22.05.2018р (а.с.8).

23.11.2017р ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 Державної міграційної служби України в Житомирській області з заявою у якій виклав прохання розглянути питання про оформлення йому закордонного паспорта без встановлення біометричного носія та сканування відбитків пальців рук через релігійні переконання (а.с.9).

ОСОБА_4 Державної міграційної служби України в Житомирській області №9/Ж-806 від 08.12.2017р повідомлено заявника, що відповідно до ухваленого Верховною Радою України Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" від 14.07.2016р №1474-VIII внесено зміни у Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", які набрали чинності з 01.10.2016 р.

Відповідно до норм законодавства запроваджено оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій (а.с.10-12).

Вважаючи, що відповідач порушує його права та інтереси, відмовляючи в оформленні закордонного паспорта без встановлення біометричного носія та сканування відбитків пальців рук, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи визначені Законом України від 20.11.2012р №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон України №5492-VI).

Відповідно абзацу першого частини 1 статті 4 Закону України №5492-VI єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Положеннями абзацу третього частини 1 статті 4 Закону України №5492-VI визначено, що єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" від 14.07.2016р №1474-VІІІ внесено зміни до Закону України №5492-VI, які набрали чинності з 01.10.2016р.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України №5492-VI визначено, що термін "безконтактний електронний носій" вживається у значенні, як імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов'язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.

Відповідно частини 1 статті 13 Закону України №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, це паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Нормами частини 1, 2, 5 статті 15 Закону України №5492-VI встановлені вимоги до бланків документів та їх форми, а саме: бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ІСАО) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів, в які імплантовано безконтактний електронний носій для внесення персональних даних, біометричних даних, параметрів та іншої інформації про особу, повинні бути виконані багатокомпонентним захисним друком, містити символ електронного документа, інформацію про підприємство, на якому виготовлено бланк документа, зображення малого Державного Герба України.

Згідно з вимогами частин 1-4,7 статті 22 Закону України №5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну. Кожен громадянин України не може мати більше двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м'якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних. До паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: назва держави; назва документа; тип документа; код держави; номер документа; ім'я особи; громадянство; дата народження; унікальний номер запису в Реєстрі; стать; місце народження; дата видачі документа; уповноважений суб'єкт, що видав документ (код); дата закінчення строку дії документа; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи; дані про перебування на консульському обліку (за бажанням особи або її представника, представника закладу, який виконує функції опікуна чи піклувальника над особою).

Відповідно частини другої статті 15 та частини другої статті 22 Закону України №5492-VI Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 07.05.2014р №152 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016р №1001) "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон", якою затверджені зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2 та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Частиною четвертою цієї постанови визначено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 20.12.2016 р. припиняється; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 20.12.2016р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

З огляду на викладене, відповідно до норм чинного законодавства з 20.12.2016 р. органи та підрозділи Державної міграційної служби здійснюють прийом документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон лише з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено вказаною постановою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що є безпідставним та необґрунтованим посилання ОСОБА_2 на частину 4 статті 13 Закону України №5492-VI, згідно з якою особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України, оскільки вказана норма гарантує лише право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Тобто у разі оформлення паспорта громадянина України, гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія.

Таким чином, прийняття документів та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія з 20.12.2016 р. припинено.

Разом з тим, суд зазначає, що лист відповідача від 08.12.2017р №9/ж-806 не є по суті рішенням про відмову у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а лише листом-відповіддю на його заяву та містить посилання на діюче законодавство України, яке передбачає оформлення і видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій.

Щодо доводів позивача про його релігійні переконання слід зазначити наступне.

Нормами статті 35 Конституції України передбачено право на свободу світогляду і віросповідання, але також визначено, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви; ніхто не може бути увільнений від своїх обов'язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Згідно статті 2 Закону України від 23.04.1991р №987-XII "Про свободу совісті та релігійні організації" (далі - Закон України №987-ХІІ) в Україні усі правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Відповідно частини 1 статті 3 Закону України №987-ХІІ кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Відтак, статтею 3 Закону України №987-ХІІ чітко визначено у чому полягає право на свободу совісті, яке не може зменшувати прав державних органів чи то впливати на виконання ними дискреційних повноважень.

Відповідно статті 4 Закону України №987-ХІІ громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії, так само як і розпалювання пов'язаних з цим ворожнечі й ненависті чи ображання почуттів громадян, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов'язків. Заміна виконання одного обов'язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, будь-яке встановлення прямих чи непрямих переваг громадянам залежно від їх ставлення до релігії є неприпустимим.

Тому посилання позивача на відмову від виконання законів за мотивами релігійних переконань є неприпустимим та таким, що не може бути враховано органами державної влади, їх посадовими особами, які зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання ОСОБА_2 свого обов'язку з отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон повинно відбуватися (реалізовуватися) відповідно до вимог Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Жодних привілеїв, переваг, додаткових прав його релігійні переконання не надають.

Відповідно частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд також застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В пункті 125 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.07.2014р (справа "S.A.S. проти Франції", заява №43835/11) зазначено, що хоча релігійна свобода є передусім справою совісті кожної окремої людини, вона також означає право людини на свободу сповідувати свою релігію одноособово і приватно або спільно з іншими, прилюдно та у колі своїх одновірців. У статті 9 перелічені різні форми, в яких людина може реалізовувати право на сповідування своєї релігії або переконань - це можуть бути богослужіння, вчення, а також виконання та дотримання релігійних обрядів. Однак гарантії статті 9 не поширюються на кожну дію, на вчинення якої особу спонукає чи надихає релігія або переконання, і ця стаття не завжди гарантує особі право поводити себе у публічній сфері так, як приписує її релігія або переконання (рішення у справі "Arrowsmith проти Сполученого Королівства", заява №7050/75). Суд нагадує, що загальна політика або заходи, які призводять до непропорційно серйозних негативних наслідків для певної групи людей, можуть вважатися дискримінаційними, навіть якщо вони не спрямовані конкретно проти цієї групи і не мають дискримінаційної мети (рішення у справі "D.H. та інші проти Чеської Республіки", заява №57325/00).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірний лист відповідача від 08.12.2017р №9/ж-806, не є рішенням суб'єкта владних повноважень, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак не є протиправним рішенням щодо відмови у видачі закордонного паспорту позивачу.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даний час оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон може здійснюватися лише з безконтактним електронним носієм.

Згідно статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "01" березня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: С.М. Шевчук

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "06" червня 2018 р.