Справа № 804/7936/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

05 червня 2018 року

справа №804/7936/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2863/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року у складі колегії суддів Богданенка І.Ю., Уханенка С.А., Дадим Ю.М. у справі №804/7936/13-а за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В :

У червні 2013 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - податковий орган, перший відповідач у справі) про скасування податкового повідомлення-рішення від 24 травня 2013 року №, яким визначено податок з доходів фізичних осіб на суму 30532 грн. 80 коп. та застосовані штрафні (фінансові) санкції 37926 грн. 94 коп., з мотивів безпідставності його прийняття.

26 червня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення податкового органу від 24 травня 2013 року №.

24 липня 2014 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року скасовано, в задоволені позову відмовлено.

03 жовтня 2014 року позивачем подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року.

Позивач посилається на безпідставність висновків податкового органу, погоджених судом апеляційної інстанції, про визнання під час перевірки контролюючим органом нікчемними правочинів результати, здійснення яких покладені в основу визначення оподаткованого доходу, сукупного чистого доходу за 2010-2012 роки.

08 жовтня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та витребувано справу №804/7936/13-а із Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

16 вересня 2016 року справа №804/7936/13-а надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України

10 січня 2018 року справа №804/7936/13-а передана до Верховного Суду.

Податковим органом заперечення на касаційну скаргу не надані, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Суди попередніх інстанцій установили, що 24 травня 2013 року податковим органом згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 глави 4 розділу 2 Податкового кодексу України, на підставі акта документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог зокрема податкового законодавства позивачем за період з 01 липня 2010 року по 31 березня 2012 року, прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу як платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 30531 грн. 80 коп. за порушення положень статті 177 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції на підставі пункту 123.1 цього кодексу.

Суть податкового правопорушення за висновками податкового органу, викладеними у Розділі 3 акту перевірки, полягає у тому, що правочини укладені між позивачем та його контрагентами Товариством з обмеженою відповідальністю «Ник 7» у червні, липні 2012 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецагросервіс» у серпні, вересні, жовтні 2012 року, Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Валісей» у грудні 2010 року, ПВКФ «РОЗС» у березні, квітні, травні 2012 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Будгарантсервіс» у квітні 2011 року є нікчемними та недійсними так як не спричиняють реального настання правових наслідків.

Оцінюючи спірні правовідносини суд першої інстанції пославшись на факт належного оформлення первинних документів позивачем з його п'ятьма контрагентами дійшов висновку про правомірність формування даних податкового обліку позивачем.

Суд апеляційної інстанції аналізуючи первинні документи та інші матеріали справи дійшов висновку про документальне не підтвердження факту передачі товарів від продавців (контрагентів позивача) покупцю (позивачу у справі).

Статтею 177 Податкового кодексу України встановлено оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування. Об'єктом оподаткування за підпунктом 177.2 цієї статті є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Обов'язок подання до органу державної податкової служби податкової декларації за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду встановлений пунктом 177.5 цієї статті.

Статтею 13 Декрету № 13-92, який діяв до 01 січня 2011 року, передбачено, що оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Системний аналіз норм доводить, що обов'язковою умовою включення до складу витрат є їх документальне підтвердження.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначенні Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996 (далі Закон №996), первинний документ в розумінні статті першої та частини першої статті 9 цього Закону це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Обов'язкові реквізити первинного документа встановлені частиною другою статті 9 Закону №996.

Висновуючись на положеннях норм наведеного Закону долучені до матеріалів справи світлокопії первинних документів надані позивачем на підтвердження реальності здійснення ним господарських операцій не прийняті судом апеляційної інстанції як належні докази їх проведення.

Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на положення належності та допустимості доказів закріплені частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування (норма чинна до 15 грудня 2017 року). Аналогічні положення утримує в собі частина друга статті 74 цього кодексу, що діє після 15 грудня 2017 року.

Виходячи з меж перегляду судом касаційної інстанції судових рішень встановлених частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутності доводів заявника касаційної скарги стосовно неправильного застосування норм податкового законодавства, обставин не підтвердження правомірності формування витрат позивачем, доведення порушення їх формування відповідачем, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність збільшення податковим органом грошового зобов'язання з податку на доходи та, як наслідок цього, правомірність застосування штрафних (фінансових) санкцій. Доведеність складу податкового правопорушення є прийнятною виходячи виключно із застосування норм податкового законодавства.

Стосовно доводів податкового органу, наведених в акті перевірки та під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій, про недійсність та нечинність угод укладених позивачем з його контрагентами, висновки відповідача є неприйнятними, як такі що знаходяться за межами компетенції податкового органу.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга позивача залишається без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2014 року у справі №804/7936/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер