Справа № 591/2876/18
Суддя: Бурда Б. В.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/2876/18
Провадження № 2-а/591/347/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі головуючого судді Бурда Б.В. розглянувши у письмовому провадженні в залі суду в м. Суми справу 591/2876/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 (зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2 (місцезнаходження: 40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, буд. 18/1) про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник свої вимоги мотивує тим, що 06.05.2018 року відповідачем його було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 121 КпАП України за те, що він у м. Суми по вул. Харківська керував транспортним засобом БАЗ вм2910аа, з технічною несправністю, а саме з відсутнім болтом кріплення колісної шпильки, чим порушив п. 31.4.5 ПДР керування водієм транспортного засобу, що має технічні несправності коліс і шин. Зазначив, що порушень правил дорожнього руху він не допускав, а його було притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Зазначив, що складено постанову про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному порядку, у супереч вимогам закону відповідач не склав протокол про адміністративне правопорушення, не надав йому можливості подати свої письмові пояснення з цього приводу, розглянув справу безпосередньо на місці вчинення правопорушення та обмежив його права. Тому, вважаючи дії відповідача з приводу притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними, просить визнати незаконною та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

25.05.2018 року у даній справі було відкрите провадження та призначений розгляд справи без виклику сторін.

05 червня 2018 року відповідачем поданий відгук на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю. Посилається на те, що факт порушення позивачем правил дорожнього руху був виявлений працівником поліції - відповідачем, якій з дотриманням вимог закону та обґрунтовано прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 121 КпАП України, оскільки позивач керував автомобілем з технічної несправністю з якою керування автомобілем заборонено.

Суд, дослідивши письмові заяви сторін по суті справи та подані суду докази, вважає позов обґрунтованим з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою відповідача серії ЕАА № 392796 від 06.05.2018 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КпАП України.

Із тексту оскаржуваної позивачем ОСОБА_3 вбачається, що 06.05.2017 року о 16:15 годині в м. Суми позивач керував т/з з технічною несправністю - відсутній болт кріплення колісної шпильки, чим порушено п. 31.4.5 ПДР.

Частиною 1 ст. 9 КпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КпАП).

Положення ст. 22 КпАП встановлюють право органу (посадової особи), які уповноважені вирішувати справу, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КпАП.

Статтею 258 КпАП встановлено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 70, 77, ч. 3 ст. 85, ст. 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ч. 1 ст. 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ст. 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в ч. 3 ст. 238), ч. 3 ст. 109, ст.ст. 110, 115, ч.ч. 1, 3 і 5 ст. 116, ч. 3 ст. 116-2, ч.ч. 1 і 3 ст. 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), ст.ст. 118, 119, ст.ст. 134, 135, 185-3, ст. 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), ст. 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається (ч. 1 ст. 258).

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 258).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (ч. 3 ст. 258).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч. 4 ст. 258).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258).

З огляду на наведене не заслуговує посилання позивача на Рішення Конституційного суду України 5-рп/2015 та порушення відповідачем вимог ст. 276 КпАП України, оскільки вказаним Рішенням Конституційного суду зазначено, що випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, визначені у частинах першій, другій статті 258 КпАП України. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КпАП України.

В той же час, як вже зазначалося судом ч. 2 ст. 258 КпАП України, на яку послався Конституційний суд у своєму рішенні що наведене вище та зазначив, що саме у випадках визначених цією нормою може бути застосована скорочене провадження та розгляд справи безпосередньо на місці вчинення правопорушення, й визначено право відповідача розглянути справу про адміністративне правопорушення визначене ч. 2 ст. 121 КпАП України без складання протоколу про адміністративне правопорушення - тобто за скороченим провадженням.

В той же час, суд зазначає, що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та дотримання ним процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, як вже встановлено судом, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КпАП України, яка передбачає керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті (тобто, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів) або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації

У звязку з чим, у рішенні про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КпАП України має бути наведені обовязкові складові складу правопорушення визначеного цією статтею, що встановлені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До яких віднесене: керування т/з для надання послуг з перевезення пасажирів, несправності що має т/з та нормативний акт (пункт, підпункт, частина, стаття) яким визначена заборона експлуатації транспортних засобів.

В той же час, відповідачем вказані вимоги не виконані та у постанові навіть не зазначено чи використовувався трансопортний засіб, яким керував позивач, використовувався ля перевезення пасажирів.

Посилання у тексті постанови на порушення позивачем п. 31.4.5 ПДР не є належним виконанням вимог закону.

Так, Правилами дорожнього руху визначена заборона експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам, що наведені у п. 31.4.

Пунктом 31.4.5 визначена заборона експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам коліс та шин. Конкретний перелік несправностей чи невідповідності коліс та шин, з яким заборонено провадити експлуатацію транспортного засобу визначена відповідними підпунктами а-є п. 31.4.5.

В той же час, у тексті постанови не зроблене посилання на те, яке саме з числа перелічених у п. 31.4.5 порушень, було допущене позивачем.

Окрім того, у супереч вимогам закону у тексті постанови не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

В порушення зазначених вимог закону, відповідачем не надано жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Так, позивач зазначив, що він виявив відсутність болту кріплення колісної шпільки, після чого увімкнув аварійну сигналізацію та почав рух до місця ремонту. Його зупинили працівники поліції, яким він повідомив причини увімкнення аварійної сигналізації, але поліцейський його пояснення до уваги не взяв на притягнув до відповідальності.

Відповідно до положень п. 31.5 ПДР України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. Виключення з цього правила зроблені лише щодо несправностей визначених п. 31.4.7. Тобто, водіям дозволено рухатися транспортним засобом з несправностями визначеними п. 31.4.5, для здійснення їх ремонту.

Суд зазначає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, мав би зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати свідчення позивача. Проте, такі докази на спростування твердження позивача відповідачем суду надані не були, що свідчить про їх відсутність.

Суд зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КпАП України закріплено низку гарантій забезпечення прав субєктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги Закону.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

В той же час, відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність прийнятого ним рішення, не подав суду жодних доказів, зокрема записів з відео реєстратору, та обмежився лише поданням відзиву на позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахування наведеного та приписів ч. 3 ст. 286 КАС України, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі: скасувати як незаконну постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 2 ст 121 КпАП України та закрити справу про адміністративне правопорушення у звязку з відсутністю в діях позивача складу правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 38, 280, 283 КпАП України, ст.ст. 8, 9, 77, 78, 139, 241-246, 286 КАС України

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити.

Скасувати як незаконну постанову ЕАА № 392796 від 06.05.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) за ч. 2 ст. 121 КпАП України та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржено Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення суду складено 06.06.2018 року.

Суддя