Справа № 817/202/18
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2018 року м. Рівне №817/202/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

З змісту заявленого позову вбачається, що позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу від 05.01.2018 №Ф-05 про сплату боргу (недоїмки) за єдиними внеском на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 13242,04 грн.;

- рішення від 05.01.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 2324,43 грн.

Ухвалою судді від 12.02.2018 відкрито провадження у справі №817/202/18 та прийнято позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. До початку розгляду справи по суті, позивач подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив суд прийняти рішення, яким визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення від 15.11.2017 №, № та №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач неправомірно збільшив суму доходу, що оподатковується податком на доходи фізичних осіб, що призвело до збільшення: суми єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі єдиний соціальний внесок), суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору. Так, із посиланням на п.162.1 ст.162, п.164.4 ст.164, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, позивач вказує на те, що доходи, що отримані в іноземній валюті перераховуються у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів. Жодних інших коригувань обліку курсових різниць, - для платника податку фізичної особи підприємці законодавством, що діяло у період перевірки не було передбачено.

Відповідач, позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив на його обґрунтування, що контролюючим органом правомірно прийняті оспорювані рішення, оскільки позивач не врахував різниці, що виникли при коливаннях курсу іноземної валюти на момент надходження виручки від реалізації та на момент продажу такої валюти на Міжбанку. Зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, у зв'язку із чим просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у їх задоволенні повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі докази у справі в їх сукупності судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець Рокитнівською районною державною адміністрацією 29.11.2001; фактичний вид діяльності КВЕД-2010 є: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Вказані обставини сторонами не заперечується.

Головним управлінням ДФС у Рівненській області була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016. За результатами перевірки було складено акт № 1199/17-00-13-09-07/НОМЕР_1 від 01.11.2017, яким встановлені порушення (за предметом спору):

- п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: відображення перекручених даних в деклараціях привело до заниження оподатковуваного доходу за 2014 на суму 14177,90 грн., за 2015 на суму 84791,81 грн.; Відповідно до п164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, за результатами перевірки донараховано податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницької діяльністю в сумі 29859,84 грн., в т.ч. за 2014 2401,21 грн., за 2015 27449,63 грн.;

- п.п.49.18.5 ст.49, п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, а також розрахунку податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих само зайнятою особою форми Ф4, по терміну подання 09.02.2016;

- п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464), за результатами перевірки донараховано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 13242,04 грн., в т.ч. за 2014 6479,71 грн., за 2015 - 6762,33 грн.;

- підпункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, за результатами перевірки донараховано військовий збір в сумі 7431,02 грн. за 2015;

- п.6 ст.128 Господарського кодексу України, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: неналежне ведення обліку доходів та витрат за період з 01.01.2014 по 31.03.2015.

На підставі складеного акту перевірки, були прийняті:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2017 року № Ф-105, яка вимагає від позивача сплатити недоїмку в сумі 13242,04 грн.;

- рішення № НОМЕР_2 від 15.11.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції до позивача у розмірі 2324,43 грн.

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 15.11.2017 року, про збільшення суми грошового зобовязання позивачу за військовим збором на суму 9288,78 грн., у т.ч. за податковими зобовязаннями 7431,02 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1857,76 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 15.11.2017 року, про збільшення суми грошового зобовязання позивачу за податком на доходи фізичних осіб на суму 37324,80 грн., у т.ч. за податковими зобовязаннями 29859,84 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 7464,96 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 15.11.2017 року, про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до позивача у сумі 170,00 грн. за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

Позивач не погодився із вказаними рішеннями та оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 28.12.2017 року за № 17465/К/99-99-11-02-02-25, вимогу від 15.11.2017 року та Рішення від 15.11.2017 року було скасовано з тих підстав, що вказані документи винесені не за встановленими формами. Зобовязано відповідача прийняти нову вимогу та Рішення на підставі вказаного акту перевірки, але за правильними формами. На виконання Рішення ДФС України від 28.12.2017 року, відповідачем були прийняті: вимога від 05.01.2018 №Ф-05 про сплату боргу (недоїмки) за єдиними внеском на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 13242,04 грн. та рішення від 05.01.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 2324,43 грн.

За підсумками розгляду скарги в частині законності прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, ДФС України було прийняте Рішення про результати розгляду скарги від 29.01.2018 року № 1252/К/99-99-11-02-01-14, яким скаргу залишено без задоволення.

За таких обставин позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється ст.177 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Так, відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, до яких, зокрема належать і суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом (п.п.177.4.3).

Із акту перевірки вбачається, що у книзі обліку доходів та витрат, позивачем відображені лише суми доходу, отриманого у іноземній валюті (Євро), перераховані у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діяв на момент отримання такої виручки. Позитивна курсова різниця від продажу частини валюти на Міжбанку позивачем не відображалася.

Індивідуальне оподаткування доходів громадян в Україні здійснюється у формі податку на доходи фізичних осіб що регулюється IV розділом ПК України.

Відповідно до п.162.1 ст.162 ПК України, платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

У п.164.2 ст. 164 ПК України, визначено загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід платника податку в який включаються (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин): 1. доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту);2. суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору; 3. доходи від продажу об'єктів майнових і немайнових прав, зокрема інтелектуальної (промислової) власності, та прирівняні до них права, доходи у вигляді сум авторської винагороди, іншої плати за надання права на користування або розпорядження іншим особам нематеріальним активом (творами науки, мистецтва, літератури або іншими нематеріальними активами), об'єкти права інтелектуальної промислової власності та прирівняні до них права (далі - роялті), у тому числі отримані спадкоємцями власника такого нематеріального активу; 4. частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172-173 цього Кодексу; 5. дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу; 6. оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів минулих податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований контролюючим органом згідно із цим Кодексом; 7. сума заборгованості платника податку за укладеним ним цивільно-правовим договором, за якою минув строк позовної давності та яка перевищує суму, що становить 50 відсотків місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, крім сум податкової заборгованості, за якими минув строк позовної давності згідно з розділом II цього Кодексу, що встановлює порядок стягнення заборгованості з податків, зборів і погашення податкового боргу. Фізична особа самостійно сплачує податок з таких доходів та зазначає їх у річній податковій декларації; 8. пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу), доходи у вигляді виграшів, призів; 9. інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу; 10. дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом; 11. сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу; 12. кошти або майно (нематеріальні активи), отримані платником податку як хабар, викрадені чи знайдені як скарб, не зданий державі згідно із законом, у сумах, які визначені обвинувальним вироком суду незалежно від призначеної ним міри покарання; 13. доходи, що становлять позитивну різницю між: сумою коштів, отриманих платником податку внаслідок його відмови від участі в фонді фінансування будівництва, та сумою коштів, внесених платником податку до такого фонду, крім випадків, коли платник податку одночасно передає кошти, отримані з фонду фінансування будівництва, в управління тому самому управителю у той самий або інший фонд фінансування будівництва; сумою коштів, отриманих платником податку від інших осіб внаслідок відступлення на їх користь права вимоги за договором про участь у фонді фінансування будівництва (у тому числі, якщо таке відступлення здійснено на підставі договору купівлі-продажу), та сумою коштів, внесених платником податку до такого фонду за цим договором; 14. дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання; в) пені, що сплачується на користь платника податку за рахунок бюджету (цільового страхового фонду) внаслідок несвоєчасного повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або інших сум бюджетного відшкодування; г) суми втрат, заподіяних платнику податку актами, визнаними неконституційними, або незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, що відшкодовуються державою в порядку, встановленому законом. ґ) виплати з державного бюджету, пов'язані з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, у тому числі Європейського суду з прав людини, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України. Дія цього підпункту не поширюється на оподаткування сум страхових виплат, страхових відшкодувань і викупних сум за договорами страхування; 15. сума страхових виплат, страхових відшкодувань, викупних сум або пенсійних виплат, що сплачуються платнику податку за договорами довгострокового страхування життя (у тому числі за договорами страхування довічних пенсій) та недержавного пенсійного забезпечення, за договорами пенсійного вкладу, договорами довірчого управління, укладеними з учасниками фондів банківського управління, у випадках та розмірах, визначених підпунктом 170.8.2 пункту 170.8 статті 170 цього Кодексу; 16. сума пенсійних внесків у межах недержавного пенсійного забезпечення відповідно до закону, страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), у тому числі, за договорами добровільного медичного страхування та за договором страхування додаткової пенсії, внесків на пенсійні вклади, внесків до фонду банківського управління, сплачена будь-якою особою - резидентом за платника податку чи на його користь, крім сум, що сплачуються: а) особою-резидентом, що визначається вигодонабувачем (бенефіціаром) за такими договорами; б) одним із членів сімї першого ступеня споріднення платника податку; в) роботодавцем-резидентом за свій рахунок за договорами недержавного пенсійного забезпечення платника податку, якщо така сума не перевищує 15 відсотків нарахованої цим роботодавцем суми заробітної плати платнику податку протягом кожного звітного податкового місяця, за який сплачується пенсійний внесок, внесків до фондів банківського управління, але не більш як пяти розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік, у розрахунку за місяць за сукупністю таких внесків; 17. дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: а) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах; б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств. Додатково до винятків, передбачених підпунктом "а" цього підпункту, не вважаються додатковим благом платника податку доходи, одержані у формі та розмірах, що підлягають включенню роботодавцем до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, а також кошти, вартість послуг, проживання, проїзду, харчування, спортивного одягу, аксесуарів, взуття та інвентарю, колясок для інвалідів, у тому числі які призначені для участі інвалідів в фізкультурно-реабілітаційних та спортивних заходах, лікарських та медико-відновлюваних засобів та інших доходів, наданих (виплачених) платнику податку - учаснику спортивних (крім професійного спорту), фізкультурно-оздоровчих заходів, заходів з фізкультурно-оздоровчої діяльності та фізкультурно-спортивної реабілітації, що фінансуються з бюджету та/або бюджетними організаціями, іншими неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових організацій та установ на дату надання таких коштів; в) вартості послуг домашнього обслуговуючого персоналу, безоплатно отриманих платником податку, включаючи працю підпорядкованих осіб, а також осіб, що перебувають на військовій службі чи є заарештованими або ув'язненими. Під терміном "послуги домашнього обслуговуючого персоналу" розуміються послуги з побутового обслуговування фізичної особи, членів її сім'ї або від імені чи за їх дорученням будь-якої третьої особи, включаючи ремонт або спорудження об'єктів рухомого чи нерухомого майна, що належить таким особам або використовується ними; г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом; ґ) суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу); д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобовязаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобовязаний виконати всі обовязки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом; е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу. Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об'єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 цієї статті; 18. дохід, отриманий платником податку за зданий (проданий) ним брухт дорогоцінних металів, крім доходу, отриманого за брухт дорогоцінних металів, проданий Національному банку України. Під час виплати доходів за зданий (проданий) платником податку брухт дорогоцінних металів особа, яка його закуповує, вважається податковим агентом та зобов'язана утримати податок із суми такої виплати за ставкою, встановленою цим розділом; 19. суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати; 20. інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

Отже, відповідно до положень п.164.2 ст. 164 ПК України, позитивна курсова різниця, яка виникає від продажу банком іноземної валюти за дорученням фізичної особи підприємця не передбачена в переліку місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку та не є доходом (виручкою) фізичної особи.

Враховуючи вимоги п.177.2 чт.177 ПК України, - позитивна курсова різниця не є виручкою фізичної особи - підприємця.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 21 Вплив змін валютних курсів затверджено Міністерством фінансів України від 10.08.2000 N193 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 17 серпня 2000 р. за N 515/4736 та Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» які визначають методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземних валютах та відображення показників статей фінансової звітності господарських одиниць за межами України в грошовій одиниці України - застосовуються тільки підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами незалежно від форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами).

Крім того, відповідно до п.п. 2.3.2.2. п. 2.3. Розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами (затверджений Наказом Міністерства фінансів України 14.03.2013р. за № 395 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.04.2013р. за № 607/23139, далі Порядок № 395), у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Суд зазначає, що на порушення вказаної норми, в акті перевірки немає посилань на конкретні первинні документи, не вказано яким чином контролюючий орган визначав валютний курс на конкретну дату, немає посилань на норми ПК України, що зобовязують платника податків фізичну особу підприємця зараховувати курсові різниці до складу доходу (виручки). Суд не може визнати належними пояснення представника відповідача, що валютний курс був визначений ревізорами на підставі банківських виписок, оскільки контролюючий орна мав перевірити правильність такого курсу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464, єдиний соціальний внесок для фізичних осіб підприємців на загальній системі оподаткування нараховується - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з п.3 ч.11 ст.25 Закону № 2464, за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків (в редакції чинній у 2014 році) та 10 відсотків (в редакції чинній в 2015 році) зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного соціального внеску.

У ч.4 ст.25 Закону № 2464, передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного соціального внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Судом було встановлено, що підстав для збільшення позивачу суми, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а отже і збільшення бази для нарахування суми єдиного соціального внеску, у контролюючого органу не було. За таких обставин вимога від 05.01.2018 №Ф-05 про сплату боргу (недоїмки) за єдиними внеском на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 13242,04 грн. та рішення від 05.01.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 2324,43 грн. є протиправними та підлягають до скасування.

Щодо застосування позивачем неправильної (меншої) ставки податку на доходу фізичних осіб за 2015 рік, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 15.11.2017 року, про збільшення суми грошового зобовязання позивачу за податком на доходи фізичних осіб було сформовано виходячи із розрахунку бази оподаткування, що включає у себе курсові різниці. Жодних інших розрахунків суми податку, зокрема окремо з врахуванням курсових різниць та без таких, але з правильною ставкою податку, ані акт перевірки, ні інші матеріали справи не містять.

Згідно з ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Отже, суд не може перебирати на себе повноваження контролюючого органу та самостійно визначати платнику податків правильну суму податку. При цьому суд зазначає, що вказане порушення не вплинуло на формування бази оподаткуванням військовим збором та єдиного соціального внеску.

Щодо неподання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, за що до нього було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 15.11.2017 року, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в період ІІ-ІV квартали 2015 року позивач був платником єдиного податку (перебував на спрощеній системі оподаткування) та подав відповідну податкову декларацію у строки, що встановлені законодавством 29.01.2016 року.

Відповідно до п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України, податкові декларації подаються за період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Разом із тим, у п.291.2 ст.291 ПК України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п.п.2) п.297.1 ст.297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (обєкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - третьої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що інших доходів в період ІІ-ІV квартали 2015 року, позивач не отримував. За таких підстав, висновки відповідача про обовязковість подання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік є неправомірними.

В той же час, відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява № 33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І).

Разом із тим, у ч.2 ст.77 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті спірних рішень суб'єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, упереджено, без зясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області №Ф-05 від 05.01.2018;

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 05.01.2018 на суму 2324,43 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2017 прийняте Головним управлінням ДФС у Рівненській області;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2017 прийняте Головним управлінням ДФС у Рівненській області;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2017 прийняте Головним управлінням ДФС у Рівненській області;

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області (, адреса, вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (34208, Рівненська обл., Рівненський р-н. с.Рокитне, вул.Перемоги, 34, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1762,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 червня 2018 року.

Суддя Нор У.М.