Справа № 743/746/18
Суддя: Павленко О. В.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/746/18
Провадження № 2-а/743/77/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Павленко О.В., при секретарі Воєдило О.В., з участю: представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відео конференції), відповідача - громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3, представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3 про продовження строку затримання,

УСТАНОВИВ:

ГУ ДМСУ в Донецькій області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3 про продовження строку затримання. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3, згідно постанови Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06.12.2017 року, примусово видворено за межі території України та затримано з поміщенням до ПТПІ. Відповідач не має документів, на підставі яких можливе його повернення до Республіки Казахстан. Позивачем були вжиті заходи для виконання рішення про видворення відповідача, зокрема направлялися запити до відповідних установ щодо ідентифікації та документування відповідача для забезпечення виконання рішення про його примусове видворення та повернення до Республіки Казахстан. Проте відповіді на запити на адресу позивача не надійшли. Таким чином, оскільки на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, позивач просить продовжити строк затримання відповідача на 3 місяці, оскільки його було затримано та поміщено до ПТПІ згідно ч.7 ст. 183-7 КАС України (у редакції, чинній на момент затримання іноземця).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач прибув до України по закордонному паспорту громадянина Республіки Казахстан 03.07.2016 року, який втратив. Термін законного перебування відповідача на території України закінчився 01.10.2016 року, проте останній ухиляється від виїзду з України та перебуває на її території без реєстрації і документів, що дають право на перебування або проживання в Україні. Відповідач 30.08.2017 року втратив свій закордонний паспорт та не звертався до відповідних установ щодо його відновлення. ГУДМС в Донецькій області неодноразово зверталося до посольства Республіки Казахстан та до МЗС України з приводу документування відповідача, однак відповіді не надійшли до цього часу. У зв'язку з цим, через відсутність документів, які дають право відповідачу залишити територію України, неможливо виконати рішення суду про примусове видворення відповідача.

Відповідач - громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, пояснив, що дійсно втратив свій закордонний паспорт громадянина Республіки Казахстан.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позовних вимог. Суть заперечень зводиться до того, що представником позивача не доведено належними та допустимими доказами відсутність співпраці відповідача щодо його ідентифікації, а також дотримання процедури щодо одержання інформації та документів з країни громадянської належності відповідача, необхідних для ідентифікації особи.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2017 року працівниками Слов'янського ВП ГУНП України в Донецькій області було виявлено та затримано відповідача, який прибув на територію України 03.07.2016 року за паспортом громадянина Республіки Казахстан 7640019, терміном дії до 12.09.2021 року, через КПП «Гоптівка», проте після закінчення дозволеного строку перебування, а саме до 01.10.2016 року, до органів ДМС не звертався та не покинув територію України, проживаючи без відповідних документів. Крім того, 30.08.2017 року втратив свій паспорт громадянина Республіки Казахстан та до Генконсульства Республіки Казахстан на території України з питань втрати паспорта не звертався.

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06.12.2017 року відповідача примусово видворено за межі території України та затримано, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Відповідно до акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 07.12.2017 року відповідача було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

Судом встановлено, що позивачем 21.12.2017 року та 12.04.2018 року направлялися запити до Посольства Республіки Казахстан в Україні, а також 01.03.2018 року та 12.04.2018 року до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в документуванні відповідача свідоцтвом про повернення без сплати консульського збору. На підтвердження відправлення вказаних запитів, представником позивача суду надані копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень вищевказаними адресатами.

Таким чином, позивач позбавлений можливості виконати рішення суду про примусове видворення відповідача через відсутність документів, на підставі яких можливе його повернення до Республіки Казахстан.

Відповідно до ч.7 ст.183-7 КАС України (у редакції, чинній на момент затримання іноземця) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов.

Згідно із ч.ч. 11, 12 ст. 289 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017 року) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 4 ст. 3 КАС України передбачено, що закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Із системного тлумачення наведених правових норм убачається, що положення діючого законодавства, які набули чинності з 15.12.2017, значно звужують права іноземця, створюють передумови для збільшення граничного терміну тримання в ПТПІ з 18 до 24 місяців тих іноземців, які затримані за час дії законодавства, що втратило силу. Збільшення з 3 до 6 місяців терміну звернення до суду з позовом про продовження строку тримання в ПТПІ, фактично позбавляє можливості іноземця до сплину граничного строку залишити ПТПІ в разі бездіяльності органу, який ініціював затримання особи.

Отже, оскільки відповідача було затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування до внесення змін в КАС України, згідно ч.7 ст.183-7 якої передбачалось, що продовження строків затримання відбувається кожні три місяці, з метою недопущення звуження прав відповідача, враховуючи, що на момент його затримання існував процесуальний закон, який передбачав можливість продовження строку затримання до трьох місяців, строк затримання відповідача може бути продовжено лише на три місяці, тому вимога позивача в цій частині є обгрунтованою.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 9, 90, 241-246, 250, 289 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (, місцезнаходження: вул. Митрополитська, 20, м. Маріуполь Донецької області) до громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3 (місце перебування: АДРЕСА_1) про продовження строку затримання - задовольнити.

Продовжити строк затримання громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_3 (місце перебування: АДРЕСА_1) на три місяці до 17 години 20 хвилин 06 вересня 2018 року.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ріпкинський районний суд Чернігівської області до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча О.В. Павленко