Справа № 210/5234/17
Суддя: Ступак С. В.
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5234/17
Провадження № 2-а/210/76/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"18" травня 2018 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Ступак С.В.,

при секретарі судового засідання Драгунової Я.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними дії та рішення субєкта владних повноважень, визнання права, зобовязання вчинити певні дії та прийняти відповідне рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_5 південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_5 південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 2084/03/34 від 23.08.2017 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років та зобовязати Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити з 21.08.2017 року та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 року № 1789-XII (в редакції Закону від 15.01.2011 року) в розмірі 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 місяці роботи, а в подальшому довічно здійснювати належні йому виплати пенсії за вислугу років.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 21 серпня 2017 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до ОСОБА_5 південного обєднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» № 1789 від 05.11.1991р. в редакції від 15.01.2011 року. До заяви були надані належним чином оформлені та завірені документи, у тому числі оригінал трудової книжки БТ-11 № 6550772 від 26.11.1992, копія диплома про вищу юридичну освіту ХА № 12368724 від 29.06.2000 р., копія довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, які у сукупності підтверджують наявність у позивача необхідної для виходу на пенсію вислуги років відповідно вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції 15.01.2011р.). Листом № 2084/03/34 від 23.08.2017 відповідач повідомив ОСОБА_4 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років, пославшись на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213- VII від 02.03.2015, яким з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються у тому числі відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у звязку з чим, вважаю чи дії відповідача не законними просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.05.2018 року було здійснено заміну відповідача ОСОБА_5 південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4- ОСОБА_2 заяву підтримала та просила суд її задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволені позову, у зв'язку з тим, що відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 05.11.1991 року, яка була чинною до 30.09.2011року) прокурори та слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. З 1 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" 8 липня 2011 року N 3668-VI), п.п. 4 п. 6 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення якого внесено зміни до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру". Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статі Законом № 3668-VІ. Станом на 21.08.2017 року Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року втратив чинність, у зв'язку з чим при визначенні права Позивача на пенсію за вислугою років необхідно керуватися нормами Закону Про прокуратуру від 14.10.2014 року №1697-VII. Тому з 15.07.2015 року відсутні підстави для призначення пенсії згідно з статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року. Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, який вступив в дію з 15.07.2015 року, визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України. Відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII, передбачав, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Відповідно до наданих Позивачем документів його загальний стаж становить 23 роки 7 місяців 14 днів, в тому числі: період з 07.09.1992 року по 30.11.1992 року (2 місяці 24 дні) робота слюсарем; період з 20.08.1993 року по 05.12.1993 рік (3 місяці 16 днів) робота слюсарем та період з 31.01.1994 року по 22.08.1995 рік (1 рік 6 місяців 22 дні) робота токарем. Дана робота не дає право на призначення пенсії з вислугою років відповідно до ст. 86 ЗУ Про прокуратуру. Враховуючи викладене, стаж Позивача за вислугою років на момент звернення за призначенням пенсії мав складати 23 роки 6 місяців. Тому наявний стаж за вислугою років Позивача 19 років 0 місяців 28 днів, на час звернення до органу Пенсійного фонду, не є достатнім для призначення пенсії згідно Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII. За таких обставин, обумовлені норми Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року та Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року не звузили права позивача, оскільки позивач не набув права на отримання пенсії за вислугу років передбачену вказаними нормами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

15 грудня 2017 року набрали чинності зміни внесені до Кодексу адміністративного судочинства України прийнятого від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п.10 Перехідних положень цього Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, 21 серпня 2017 року звернувся до ОСОБА_5 південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою та документами, про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в редакції від 15.01.2011 року.

Рішенням, оформленим листом № 2084/03/34 від 23 серпня 2017 року позивачу було відмовлено у призначенні даного виду пенсії, посилаючись на відсутність законних підстав для призначення пенсії на підставі положень Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії або щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, у т.ч. Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі мали б право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону; стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів: Генерального прокурора та його заступників, керівника підрозділу Генеральної прокуратури та його заступників, прокурора Генеральної прокуратури, керівника регіональної прокуратури та його заступників, керівника підрозділу регіональної прокуратури та його заступника, прокурора регіональної прокуратури, керівника місцевої прокуратури та його заступників, керівника підрозділу місцевої прокуратури та його заступника, прокурора місцевої прокуратури.

Згідно наданих документів вислуга років, що дає право на пенсію згідно із статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» становить 23 роки 6 місяців, на посадах прокурорів 19 років 0 місяців 28 днів, що не відповідає вимогам даної статті.

Спірним у справі є правомірність рішення відповідача щодо відмови в призначенні пенсії з підстав та у порядку, визначеному статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції, що діяла до 15.07.2015.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, слід зазначити таке.

Відповідно до положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12.07.2001 №2663-III) визначалося, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

На час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років саме на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в частині визначення права на пенсію за вислугу років прокурорів і слідчих зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років) ця норма права втратила чинність.

З 15.07.2015 року набрав чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII.

Як вбачається з копії трудової книжки серії БТ II № 6550772 на момент звернення позивача до управління Пенсійного фонду його спеціальний стаж роботи, що надає право на призначення пенсії за вислугу років, складав 23 років 7 місяців 14 днів, в складі якого позивач: період з 07.09.1992 року по 30.11.1992 року (2 місяці 24 дні) робота слюсарем; період з 20.08.1993 року по 05.12.1993 рік (3 місяці 16 днів) робота слюсарем та період з 31.01.1994 року по 22.08.1995 рік (1 рік 6 місяців 22 дні) робота токарем, з 19.07.2000 р. .10.02.2004 р. призначений на посаду помічника прокурора; 10.02.2004 р. 12.07.2004 р. переведений помічником прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу; 12.07.2004 р. 26.10.2004 р. переведений помічником ОСОБА_5 транспортної прокуратури; 26.10.2004 р. 01.04.2008 р. призначений старшим помічником ОСОБА_5 місцевої прокуратури; 01.04.2008 р. 06.12.2011 р. призначений помічником прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу; 06.12.2011 р. 08.06.2012 р. переведений старшим прокурором прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу; 26.03.2013 р. 15.12.2016 р. призначений прокурором прокуратури дзержинського району м. Кривого Рогу; 15.12.2016 р. призначений прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області. (а.с.11-13)

При обрахуванні стажу особи, що дає право на пенсію, відповідач правомірно застосував норму Закону України Про прокуратуру № 1697-VІІ, у редакції, що діяла на момент зверненні позивача з заявою про призначення пенсії, а саме «…з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років».

На час звернення позивача (21.08.2017) із заявою про призначення пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовуються правилами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, якими визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зокрема, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру», прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор та його заступники, керівник підрозділу Генеральної прокуратури та його заступники, прокурор Генеральної прокуратури, керівник регіональної прокуратури та його заступники, керівник підрозділу регіональної прокуратури та його заступник, прокурор регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та його заступники, керівник підрозділу місцевої прокуратури та його заступник, прокурор місцевої прокуратури

Оскільки позивач звернувся до пенсійного органу 21.08.2017 року, то на нього розповсюджуються положення Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII та відповідно для призначення пенсії необхідним є наявність стажу роботи визначеного ч. 1 ст. 86 вказаного Закону, а саме 23 роки.

На час чинності Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII, зокрема, станом на 21.08.2017, позивач ще не набув права на пенсію за вислугою року, у зв'язку з недостатністю необхідного загального стажу роботи.

Підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII не підтверджено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 752/20817/16-а (К/9901/16578/18).

Приписами ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно ч. 2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні спірних правовідносин судом враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність. Положення Закону № 1697-VII не визнані неконституційними.

Прикінцеві та перехідні положення Закону №1697-VII від 14.10.2014 року не містять положення стосовно збереження за прокурорами, які були призначені на відповідну прокурорську посаду до набрання чинності цим Законом, права на отримання пенсії за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності Законом № 1697-VII від 14.10.2014 року.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697-VII, а саме, з 15 липня 2015 року.

Таким чином, станом на 21.08.2017 року, тобто на момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду за призначенням пенсії за нормами Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, зазначений закон втратив чинність.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про правомірність рішення відповідача оформленого листом №2084/03/34 від 23.08.2017р. в частині відмови ОСОБА_4 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірним рішення, про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 КАС України, Законом України «Про прокуратуру», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними дії та рішення субєкта владних повноважень, визнання права, зобовязання вчинити певні дії та прийняти відповідне рішення залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини 3 статті 243 цього Кодексу, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії рішення суду безпосередньо у суді, то тридцяти денний строк на апеляційне оскарження рішення суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлено у нарадчій кімнаті. Повний текст рішення буде складено 23 травня 2018 року.

Суддя: С. В. Ступак