Справа № 754/3770/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2018 року

Київ

справа №754/3770/17

адміністративне провадження №К/9901/37416/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик Ю.А., Гімон Н.М., -

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 754/3770/17

за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Лівобережне об'єднане управлінні ПФУ в м. Києві) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Федотова І.В., суддів Костюк Л.О., Оксененка О.М.,

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління ПФУ в м. Києві щодо невиплати йому пенсії за віком; зобов'язати поновити виплату пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) з 25 грудня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) з 01 червня 2015 року для нього, як державного службовця скасовано норми, що передбачають призначення спеціальної пенсії відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VII), а тому, з цієї дати (01 червня 2015 року) та у зв'язку із відсутністю нормативного акту, яким би було врегульовано механізм обчислення та виплати такої пенсії, у відповідача відсутні правові підстави припинення виплати його пенсії.

Суди встановили, що ОСОБА_1 з грудня 2015 року перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні ПФУ в м. Києві та йому призначена пенсія за віком.

14 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії за віком, призначену відповідно до Закону № 1058-IV.

Листом від 14 березня 2017 року № 4303/09/б-456 Лівобережне об'єднане управління ПФУ в м. Києві відмовило ОСОБА_1 у поновленні пенсії, посилаючись на те, що оскільки позивач на даний час працює на посаді державного службовця, то згідно вимог чинного законодавства відсутні підстави для виплати пенсії. Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється.

Деснянський районний суд м. Києва постановою від 05 липня 2017 року частково задовольнив позовні вимоги: визнав протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління ПФУ м. Києва щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов'язав Лівобережне об'єднане управління ПФУ м. Києва поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV з 21 вересня 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до 01 червня 2015 року не прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з цього дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), є скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, судді та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року. Тому, починаючи з 01 червня 2015 року на позивача не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону № 1058-IV в редакції Закону №213-VIII обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На даний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону 1058-IV.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 01 серпня 2017 року скасував постанову суду першої інстанції, ухвалив нову - про відмову в позові.

21 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Деснянського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року.

Вищий адміністративний суд Україною ухвалою від 21 серпня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року № 2790-ХІІ «Про статус народного депутата України», від 10 грудня 2015 року № 889-VII «Про державну службу», від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV, не виплачуються.

Водночас пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 889-VII.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом № 889-VII, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року у справі №333/6710/15-а.

Разом з цим, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, зокрема, зобов'язуючи відповідача поновити позивачу виплату пенсії за віком з 21 вересня 2016 року, саме в межах строків звернення до суду, встановлених статтею 99 КАС України, оскільки з позовом ОСОБА_1 звернувся лише

21 березня 2017 року.

При цьому, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду, суд апеляційної вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання пенсії за віком в межах строків звернення до адміністративного суду, правильно указав на те, що Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VІІІ) внесено зміни до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV, абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами № 889-VII, № 1697-VII, № 2453-VI, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Отже, з 01 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених законами № 889-VII, № 1697-VII, № 2453-VI.

У справі, яка розглядається суди встановили, що з грудня 2015 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком, проте, на час звернення до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком, він продовжував працювати на посаді державного службовця.

За таких обставин, на думку колегії суддів правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

До того ж, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа № 753/6158/16-а) міститься аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновку суду апеляційної інстанції, тому відповідно до частини першої статті 350 КАС України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні, а відтак, касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 01 серпня 2017 року у справі № 757/3770/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Судді Верховного Суду