Справа № 803/824/18
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року ЛуцькСправа № 803/824/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до члена комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради Кобук Галини Варфоломіївни про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до члена комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради Кобук Галини Варфоломіївни (надалі - відповідач) про визнання дій по розгляду звернення №4 позивача, одержаного Луцькою міською радою 30.01.2018 року (надалі - звернення №4), протиправними та зобов'язання належним чином розглянути зазначене звернення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року провадження у справі було відкрито та ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.01.2018 року він звернувся до відповідача зі зверненням №4 щодо відмови у наданні субсидії на понаднормову площу житла ОСОБА_3 в якому просив надати відповіді на питання щодо причин та мотивів, їх правового обґрунтування, щодо наявності інших чинників (колізія правових норм, реалізація соціальної політики держави Україна), якими керувався відповідач при голосуванні проти надання субсидії ОСОБА_3, а також надати в електронній формі фото відповідача та згоду на його поширення.

Позивач 02.04.2018 року отримав від відповідача відповідь за вих. №М-91/060/20-12 від 19.02.2018 року, яким позивачу було надано відповіді на питання, які містяться в зверненні №4 та відмовлено в наданні фотографії та згоди на її поширення з підстав того, що фотографія є власністю відповідача.

Виходячи зі змісту відповідей, що містяться у вказаному листі, позивач вважає, що дії відповідача по розгляду звернення №4 суперечать вимогам чинного законодавства України, свідчать про наявність дискримінації та можливості корупційних діянь в діяльності комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Згідно із статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Дана стаття закріплює одну з основоположних засад взаємовідносин держави і людини - право звернення з індивідуальними і колективними зверненнями. Конституція гарантує громадянам право направляти як індивідуальні, так і колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб. Це важлива ознака конституційного ладу України.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України «Про звернення громадян» (надалі - Закон №393/96-ВР). Даний Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частинами першої - сьомою статті 5 цього ж Закону визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим. Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою. Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Згідно із частинами першою - третьою статті 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 31.01.2018 року звернувся із зверненням №4 до начальника відділу призначення держаних допомог Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, члена комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради Кобук Галини Варфоломіївни (відповідач у даній справі). У зверненні №4 позивач просить відповідача, як члена комісії, надати відповіді на ряд питань щодо підстав та мотивів, їх правового обґрунтування, щодо наявності інших чинників (колізія правових норм, реалізація соціальної політики держави Україна), якими відповідач керувався при голосуванні щодо прийняття рішення про відмову в наданні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг громадянці ОСОБА_3

Листом вих. №М-91/060/20-12 від 19.02.2018 року, позивачу було надано відповіді на питання, які містяться в зверненні №4 та відмовлено в наданні фотографії та згоди на її поширення з підстав того, що фотографія є власністю відповідача.

Таким чином, відповідач надав відповідь на звернення №4 позивача у встановлені законодавством строки.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач суб'єктивно не погоджується із змістом наданих відповідей вбачаючи в них ознаки дискримінації та можливості корупційних діянь в діяльності комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради, членом якої є відповідач.

При цьому позивач не наводить жодних обґрунтувань з посиланням на відповідні законодавчі норми щодо невідповідності дій відповідача вимогам законодавства саме в контексті надання відповіді на звернення №4.

Суд вважає, що суб'єктивна незгода позивача з викладеним у листі, не може бути підставою для визнання неправомірними дій щодо надання відповіді на звернення позивача.

Щодо відмови відповідача надати своє фото та згоду на його поширення суд зазначає наступне.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації врегульовано Законом України «Про інформацію».

Статтею 11 вказаного закону зокрема визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Даною нормою Закону передбачено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

Таким чином, фотографія є персональними даними відповідача.

Як вбачається з листа №М-91/060/20-12 від 19.02.2018 року, відповідач не надав згоди на збирання, зберігання, використання та поширення персональних даних щодо себе.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що відповідач є суб'єктом владних повноважень та займається розподілом бюджетних коштів, а відтак не має права відмовити у наданні своєї фотографії.

Згідно з частиною третьої статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов: персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»; фізичні особи (суб'єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»; надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом; обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

До такого ж висновку дійшов Конституційний Суд України у Рішенні N 2-рп/2012 від 20.01.2012 року (справа N 1-9/2012), відповідно до якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, зазначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Позивачем не надано суду жодних доказів наявності у спірних правовідносинах жодної з названих умов.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач при наданні відповіді позивачу на звернення №4 діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства України.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про інформацію», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер