Справа № 569/4074/18
Суддя: Тимощук О. Я.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/4074/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року

Суддя Рівненського міського суду Тимощук О.Я., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду надійшов позов Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу прийняту старшим державним виконавцем Корольчук Н.І. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 26.02.2018 року ВП № 49405191 в сумі 5 100 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації зазначає, що в провадженні відповідача перебуває виконавче провадження (ВП№49405191) з примусового виконання виконавчого листа № 569/13250/14-а від 19.05.2015 року виданого Рівненським міським судом.

На думку позивача, постанова відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 26.02.2018 року по ВП № 49405191 щодо стягнення штрафу в сумі 5 100,00 грн. є протиправною, оскільки Центром рішення суду не може бути виконано з незалежних від нього та поважних причин, оскільки Центр є бюджетною установою, всі витрати якої визначено кошторисними призначеннями річного бюджету та установи; виплати, визначені в рішенні суду здійснюються за рахунок коштів державного бюджету України, які на адресу позивача не надходили.

Ухвалою від 14.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб на 04.06.2018 року на 14:30 год.

У судове засідання сторони не з»явились, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Необхідність заслухати свідка чи експерта в даній справі відсутня.

З огляду на наведене, суд вважає можливим розглянути справу в письмовому провадженні.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Постановою Рівненського міського суду від 18 листопада 2014 року (зі змінами відповідно до ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2015 року) у справі № 569/13250/14-а, зобовязано відповідача - Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації поновити порушене право позивача шляхом нарахування і виплати ОСОБА_1 щорічну грошову допомогу до 5 травня в 2014 році у розмірі, визначеному Законом України "Про статус ветеранів війни та гарантії соціального захисту" з урахуванням раніше виплачених сум. Рішення суду набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення, 19.05.2015 року Рівненським міським судом видано виконавчий лист по справі № 569/13250/14-а, який предявлений стягувачем до примусового виконання Управлінню Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Як встановлено з матеріалів справи, 26.02.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 за результати вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 49405191 з виконання виконавчого листа Рівненського міського суду від 19.05.2015 року у справі № 569/13250/14-а накладено на Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації штраф у звязку з ненаданням документів, які б підтверджували виконання рішення.

Не погодившись з даною постановою позивач звернуся до суду.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ).

Згідно зі ст. 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов»язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов»язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов»язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, з аналізу вказаних норм можливо дійти висновку про те, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено відповідальність боржника за невиконання судового рішення, а не за своєчасне його виконання. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, рішення, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання, не повинно бути виконаним боржником.

З аналізу статей 63, 75 Закону №1404-VІІІ слідує, що визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин.

Поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ можуть вважатися об»єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" фінансування витрат, пов»язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Так, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов»язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов»язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Як встановлено судом, загальний розмір суми, призначеної для виплати стягувачу у виконавчому провадженні становить 2 847,00 грн., з яких боржником виплачено 145,00 грн. Заборгованість становить 2 702,00 грн. та не виплачується у зв»язку з відсутністю державного асигнування.

Такі підстави невиконання рішення суду, суд вважає поважними, оскільки грошові кошти у вигляді грошової допомоги ОСОБА_1, не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Крім того, суд зазначає, що невиконання судового рішення Центром в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 року по справі №21-1044а15, від 20.10.2015 року у справі №21-2630а15, від 02.02.2016 року у справі № 21-5118а15, від 22.11.2016 року.

За таких обставин не можливо стверджувати про невиконання позивачем судового рішення, в частині фактичної виплати допомоги, без поважних причин, що б було правовою підставою для застосування штрафу, який передбачено ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

При цьому, за приписами частини другої статті 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб»єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов»язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірна постанова про стягнення з позивача штрафу, як рішення суб»єкта владних повноважень, не відповідає вимогам та принципам, передбаченим у частині 2 статті 2 КАС України, оскільки прийнята необґрунтовано та без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Тому позов про визнання її протиправною та скасування підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 242-246, 255, 271, 287, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації (33028, м. Рівне, вул. 16 липня, 79, ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Замкова, 39) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу, прийняту державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 від 26.02.2018 року ВП № 49405191 на суму 5 100,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_3