Справа № 804/1549/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Справа № 804/1549/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (правонаступник - Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі) про визнання протиправними рішень №Р96 від 17.07.2017р., №150/02.3-10 від 13.02.2018р. та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2018р. ОСОБА_2 звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі та просить:

- визнати протиправним рішення відповідача за №Р96 від 17.07.2017р., Центрального відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за №150/02.3-10 від 13.02.2018р.;

- зобов'язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 14.09.1976р. по 24.03.1977р. та з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. на Антрацитовському релейному заводі, який було перейменовано в Антрацитовське виробниче об'єднане "Титан";

- зобов'язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 15.07.1994р. по 01.04.1996р. на підприємстві Виробниче об'єднане "Спецтампонажгеологія";

- зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком з урахуванням періоду роботи позивача з 14.09.1976р. по 24.03.1977р. та з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. на Антрацитовському релейному заводі, який було перейменовано в Антрацитовське виробниче об'єднане "Титан", з урахуванням періоду роботи 15.07.1994р. по 01.04.1996р. на підприємстві Виробниче об'єднане "Спецтампонажгеологія" з моменту звернення позивача, а саме: з 07.07.2017р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.02.2018р. вона звернулася до Центрального відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за віком та надання пояснень щодо неврахування до страхового стажу періодів роботи з 14.09.1976р. по 24.03.1977р., з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. та з 15.07.1994р. по 01.04.1996р., проте листами Р96 від 17.07.2017р. та №150/02.3-10 від 13.02.2018р. управління повідомило позивача про відсутність в останньої права на призначення пенсії за віком у зв'язку з відсутністю необхідного 15-річного стажу роботи та, що вказаний стаж може бути зараховано за умови підтвердження первинними документами, при цьому зазначив, що перевірити дані підприємства неможливо через знаходження їх на тимчасово не підконтрольній Україні території. Позивач вважає такі дії відповідача щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком протиправними та такими, що порушують її право на соціальний захист старості, передбачене ст. 49 Конституції України, оскільки за ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в дублікаті трудової книжки позивача належним чином здійснено записи про роботу позивача з 14.09.1976р. по 24.03.1977р. та з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. на Антрацитівському релейному заводі, який було перейменовано в Антрацитівське виробниче об'єднане "Титан" та з 15.07.1994р. по 01.04.1996р. на підприємстві Виробниче об'єднане "Спецтампонажгеологія" у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Крім того, в обґрунтування своєї позиції посилається на Конституцію України, Загальну Декларацію прав людини та рішення Європейського суду з прав людини.

10.04.2018р. представник відповідача надав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що 29.05.2017р. та 28.02.2018 року позивач зверталась до управління із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Листами від 17.07.2017р. та від 13.02.2018р. позивача було повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії за віком у зв'язку з тим, що в розрахунок страхового стажу позивача при призначенні пенсії не увійшли періоди роботи з 14.09.1976р. по 24.03.1977р. та з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. на підприємстві "Антрацитівський релейний завод " та з 15.07.1994 рік по 01.04.1996 рік на підприємстві Виробниче об'єднання "Спецтампонажгеологія". Як зазначив представник відповідача, вказані періоди не були зараховані до страхового стажу позивача у зв'язку з тим, що відповідно до дублікату трудової книжки позивач з 14.09.1976 прийнята на Антрацитівській релейний завод, 24.03.1977 року звільнена з Антрацитівського виробничого об'єднання "Титан" (печатка на записі про звільнення); з 12.12.1979 вдруге прийнята на Антрацитівській релейний завод, 28.10.1993 звільнена з Антрацитівського виробничого об'єднання "Титан" (печатка на записі про звільнення); з 15.07.1994 року прийнята на Виробниче об'єднання "Спецтампонажгеологія" м. Антрацит, 01.04.1996 звільнена зі Спеціалізованого виробничого науково-проектного об'єднання по тампонажним та геологорозвідувальним роботам "Спецтампонажгеологія" (повну назву на відбитку печатки неможливо прочитати); з 14.09.1976р. по 24.03.1977р. та з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. працювала на Антрацитівському релейному заводі, при цьому записи про звільнення позивача завірені Антрацитівським виробничим об'єднанням "Титан", оскільки в дублікаті трудової книжки відомості про перейменування підприємства відсутні, ці періоди не можуть бути враховані при обчисленні пенсії; згідно записів дублікату трудової книжки НОМЕР_1 трудова діяльність позивача почалася з 14.09.1976 року на підприємстві Антрацитівський релейний завод, а дата видачі дублікату трудової книжки - 06.06.1996р., тобто на період видачі дублікату позивач не перебував в трудових відносинах з вказаним підприємством. Відповідача зазначає, що вищевказані періоди роботи позивача потребують перевірки, проте, оскільки вказані підприємства на теперішній час знаходяться на тимчасово не підконтрольній Україні території здійснити перевірку первинних документів для зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу немає можливості, а тому вважає, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.41-43).

Окрім того, 10.04.2018р. представник відповідача подав до канцелярії суду заяву про заміну сторони, в якій просив замінити відповідача у цій справі - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України посилаючись на те, що постановою Кабінету міністрів України від 08.11.2017р. №821 - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, таким чином Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі (а.с. 47).

Розглянувши заяву представника відповідача про заміну Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в порядку правонаступництва на підставі ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з реорганізацією відповідача, суд вважає за можливе його задовольнити та замінити відповідача у цій справі Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зв'язку з реорганізацією останнього, згідно постанови Кабінету Міністрів України №821 від 08.11.2017р. на підставі ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки заміна сторони правонаступником можлива на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

29.05.2017р. позивач звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі (далі - управління) із заявою про призначення пенсії за віком, що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.58).

Листом №11502/07/29 від 08.06.2017р. управління повідомило позивача про відсутність в останньої права на призначення пенсії за віком у зв'язку з відсутністю необхідного 15-річного стажу роботи, при цьому, у даному листі зазначено, що період роботи позивача з 14.09.1976р. по 28.10.1993р. на Антрацитівському релейному заводі та з 15.07.1997р. по 01.04.1996р. на ВО «Спецтампонажгеологія» м. Антрацит до стажу не зараховуються (а.с.56).

07.07.2017р. позивач звернулася до управління із заявою про повторний розгляд її заяви від 29.05.2017р. у зв'язку із протиправним не зарахуванням до її страхового стажу вищевказаних періодів трудової діяльності, що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.68-69).

Листом №Р96 від 17.07.2017р. управління надало позивачу роз'яснення щодо умов для призначення пенсії та для врахування до страхового стажу періодів роботи, а також щодо причин не зарахування до стажу позивача вказаних вище періодів роботи (а.с.9-11,70-72).

05.02.2018р. звернулася до управління із заявою про надання їй письмової відмови у призначенні пенсії за віком з обґрунтуванням причини такої відмови (а.с.73).

Листом №150/02.3-10 від 13.02.2018р. Центрального відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивача було повідомлено, що листами від 08.06.2017р. №11502/07/29 та від 17.07.2017р. №Р 96 її вже було повідомлено про відсутність права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з відсутністю необхідного 15-річного стажу роботи, що підтверджується копією відповідного листа (а.с.12,74).

Позивач просить визнати протиправними рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі за №Р96 від 17.07.2017р., Центрального відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за №150/02.3-10 від 13.02.2018р., зобов'язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 14.09.1976р. по 24.03.1977р. та з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. на Антрацитовському релейному заводі, який було перейменовано в Антрацитовське виробниче об'єднане "Титан" та з 15.07.1994р. по 01.04.1996р. на підприємстві Виробниче об'єднане "Спецтампонажгеологія", а також зобов'язати відповідача призначити позивачеві пенсію за віком з урахуванням вказаних періодів роботи з 14.09.1976р. по 24.03.1977р. та з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. на Антрацитовському релейному заводі, який було перейменовано в Антрацитовське виробниче об'єднане "Титан" та з 15.07.1994р. по 01.04.1996р. на підприємстві Виробниче об'єднане "Спецтампонажгеологія" з моменту звернення позивача, а саме: з 07.07.2017р. посилаючись на те, що за ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в дублікаті трудової книжки позивача належним чином здійснено записи про роботу позивача з 14.09.1976р. по 24.03.1977р. та з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. на Антрацитівському релейному заводі, який було перейменовано в Антрацитівське виробниче об'єднане "Титан" та з 15.07.1994р. по 01.04.1996р. на підприємстві Виробниче об'єднане "Спецтампонажгеологія" у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок) та Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. (далі - Порядок №637).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років, до досягнення вказаного віку, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991р. (далі - Закон №1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, зокрема, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання.

При цьому, у відповідності до ч.1 ст.62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Статтею 44 Закону №1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

В пункті 2.1 Порядку зазначено перелік документів, що додаються до заяви про призначення пенсії за віком.

Так, відповідно до п.п. 2 п. 2.1 розділу 2 Порядку, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2.23 розділу 2 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що жінки, які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 58 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років, при цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи набутий до 01.01.2004р. є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2017р. позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано, зокрема, дублікат трудової книжки НОМЕР_1 від 06.06.1996р., що підтверджується копіями заяви позивача від 29.05.2017р., розписки-повідомлення до заяви та копією дублікату трудової книжки, наявних в матеріалах справи (а.с.58, 13-14, 61-62).

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року затверджена Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок працівників» (далі-Інструкція).

Відповідно до п. 1.1. Інструкції (в редакції на 06.06.1996р.) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно до п.5.1. Інструкції (в редакції на 06.06.1996р.) особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Пунктом 5.2. Інструкції (в редакції на 06.06.1996р.) передбачено, що дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами.

У відповідності до п. 5.3. Інструкції (в редакції на 06.06.1996р.), якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Так, як вбачається зі змісту дублікату трудової книжки позивача НОМЕР_1 її трудова діяльність розпочалася з 14.09.1976 року на підприємстві Антрацитівський релейний завод, при цьому, дублікат трудової книжки видано 06.06.1996р. Антрацитівським виробничим об'єднанням "Титан", проте, на період видачі дублікату трудової книжки позивач не перебувала в трудових відносинах з вказаним підприємством так як згідно відомостей була звільнена 28.10.1993р.

Також із копії дубліката трудової книжки видно, що з 14.09.1976 позивач прийнята на Антрацитівській релейний завод, 24.03.1977 року звільнена з Антрацитівського виробничого об'єднання "Титан" (печатка на записі про звільнення); з 12.12.1979 вдруге прийнята на Антрацитівській релейний завод, 28.10.1993 звільнена з Антрацитівського виробничого об'єднання "Титан" (печатка на записі про звільнення); з 15.07.1994 року прийнята на Виробниче об'єднання "Спецтампонажгеологія" м.Антрацит, 01.04.1996 звільнена зі Спеціалізованого виробничогонауково-проектного об'єднання по тампонажним та геологорозвідувальним роботам "Спецтампонажгеологія" (повна назва на відбитку печатки не читається).

Пунктом 2.15 Інструкції визначено, що якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У відповідності до положень п.18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Вищенаведені докази позивачем не були надані ні відповідачеві, ні до суду.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для визнання протиправними рішень відповідача та зобов'язання відповідача вчинити певні дії з приводу призначення позивачеві пенсії за віком, оскільки стаж роботи на вказаних підприємствах та у наведений період жодними доказами, які наведені у Порядку №637, позивачем не підтверджений.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Так, позивачем ні відповідачеві, ні суду не було надано суду жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про протиправність рішень Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі за №Р96 від 17.07.2017р., Центрального відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за №150/02.3-10 від 13.02.2018р. з урахуванням наведених вище встановлених судом обставин щодо ненадання позивачем належно оформлених документів, що підтверджують відповідний стаж роботи на вказаних підприємствах та аналізу наведених норм чинного законодавства України.

Також, позивачем і не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про протиправність дій відповідача при прийнятті вищевказаних рішень, як і не надано суду жодних доказів, які б підтверджували періоди роботи позивача на вищезазначених підприємствах з урахуванням вимог вищезазначеного законодавства України, як-то довідки про перейменування підприємств, довідки, що підтверджують стаж роботи на зазначених підприємствах, інші докази згідно до вимог Порядку №637.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що норми чинного законодавства не звільняють позивача від надання доказів на підтвердження своєї правової позиції, не надання у ході судового розгляду справи позивачем жодного доказу, який би підтверджував стаж її роботи у вказаний період на наведених підприємствах та які перелічені у Порядку №637, за таких обставин у адміністративного суду відсутні підстави для визнання протиправними рішень відповідача про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком від 17.07.2017р. та від 13.02.2018р.

При цьому, при розгляді цієї справи судом приймається до уваги норми ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, ч.3 ст.46 Конституції України, якими визначено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей, проте судом враховується, що таке право виникає у громадян України за умови не тільки досягнення відповідного віку, встановленого пенсійним законодавством України, але ще й за умови наявності документів, що підтверджують відповідний стаж роботи на підприємствах, які оформлені у встановленому порядку згідно до законодавства України.

Таким чином, саме на позивача покладено обов'язок за пенсійним законодавством України щодо надання належним чином оформлених документів для призначення їй пенсії за віком, а відповідач, у даному випадку, лише наділений обов'язком перевірити наявність такого стажу роботи, сплату за ним страхових внесків та призначити таку пенсію або відмовити у її призначенні, що і було виконано відповідачем.

Також слід зазначити, що вказана відмова відповідача не позбавляє позивача права на повторне звернення до пенсійного фонду за умови надання доказів, перелічених у п.18 Порядку №637 або надання належним чином оформленої трудової книжки у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Разом з тим, відповідачем наведено достатньо підстав, які свідчать про обґрунтованість вчинення дій з приводу відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком з підстав не підтвердження позивачем періодів роботи з 14.09.1976р. по 24.03.1977р. та з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. на Антрацитовському релейному заводі та з 15.07.1994р. по 01.04.1996р. на підприємстві Виробниче об'єднане "Спецтампонажгеологія".

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши рішення та дії (бездіяльність) відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач приймаючи оспорювані рішення про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком з підстав не підтвердження останньою періодів роботи з 14.09.1976р. по 24.03.1977р. та з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. на Антрацитовському релейному заводі та з 15.07.1994р. по 01.04.1996р. на підприємстві Виробниче об'єднане "Спецтампонажгеологія" діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Також, не можуть бути і задоволені похідні позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком з урахуванням періодів роботи позивача з 14.09.1976р. по 24.03.1977р. та з 12.12.1979р. по 28.10.1993р. на Антрацитовському релейному заводі, який було перейменовано в Антрацитовське виробниче об'єднане "Титан", з урахуванням періоду роботи 15.07.1994р. по 01.04.1996р. на підприємстві Виробниче об'єднане "Спецтампонажгеологія" з моменту звернення позивача, а саме: з 07.07.2017р., виходячи з того, що судом у ході судового розгляду справи не було встановлено протиправності дій відповідача щодо відмови в призначенні позивачеві пенсії за віком через не підтвердження позивачем стажу своєї роботи за наведені вище періоди.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову у зв'язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб'єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача - суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (правонаступник - Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі) про визнання протиправними рішень №Р96 від 17.07.2017р., №150/02.3-10 від 13.02.2018р. та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва