Справа № 826/12659/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2018 року №826/12659/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна», (далі - позивач, ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна»), до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві, (далі - відповідач, контролюючий орган), про скасування податкової вимоги від 27.05.2016 р. №6536-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 27.05.2016 р. №6536-17, (далі - оскаржувані вимога та рішення).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані вимога та рішення контролюючим органом прийняті безпідставно, адже у позивача відсутній податковий борг.

У ході судового розгляду справи представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона відповідача повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України від 06.07.2005 р. №2747-IV у редакції, що діяла до 15.12.2017 р.), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р.), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

27.05.2016 р. відповідачем складено оскаржувану вимогу, згідно з якою, станом на 26.05.2016 р. сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобов’язаннями з податку на прибуток приватних підприємств становила 33505,26 грн.

У той же день контролюючим органом прийнято оскаржуване рішення, яким, відповідно до ст. 89 Податкового кодексу України, (далі - ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності позивача.

Вважаючи оскаржувані вимогу та рішення протиправними і такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Першочергово, задля правильного вирішення спору, необхідним є встановлення факту наявності чи відсутності у позивача податкового боргу.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов’язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1 ст. 49 ПК України).

Платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 ПК України).

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов’язання.

В оскаржуваній вимозі вказано, що податковий борг у позивача виник за узгодженими грошовими зобов'язаннями з податку на прибуток приватних підприємств усього в сумі 33505,26 грн.

Узгодженою сумою грошового зобов'язання є сума податкового та/або грошового зобов'язання, самостійно обчислена платником податків, яку він зазначає у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом (п. 54.1 ст. 54 ПК України), або у випадках самостійного визначення контролюючим органом сум грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову декларацію; якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках; якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; якщо рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків (п. 54.3 ст. 54 ПК України).

Водночас, як стверджував у ході судового розгляду справи представник позивача, у позивача податковий борг відсутній.

Зокрема, дослідженими судом постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2013 р. в адміністративній справі №826/13947/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 р., визнано протиправною та скасовано податкову вимогу контролюючого органу від 19.08.2013 р. №149-15, згідно з якою, станом на 18.08.2013 р. сума податкового боргу ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» за узгодженими грошовими зобов'язаннями «авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств» становила 376044,00 грн.

У ході розгляду вказаної адміністративної справи суд дійшов висновку, що ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» було чітко дотримано вимог чинного податкового законодавства, а тому, податкова вимога від 19.08.2013 №149-15 є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно п. 24 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, сума перевищення авансового внеску з податку на прибуток підприємств, попередньо сплаченого платником до дати набрання чинності розділом ІІІ цього Кодексу у зв'язку із нарахуванням дивідендів згідно з пп. 7.8.2 п. 7.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», над сумою податкових зобов'язань з цього податку такого платника, що утворилася станом на дату набрання чинності розділом ІІІ цього Кодексу, враховується в майбутніх періодах відповідно до п. 153.3 ст. 153 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, розділ ІІІ цього Кодексу застосовується під час розрахунків з бюджетом починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені з 1 квітня 2011 року, якщо інше не встановлено цим підрозділом.

У ході судового розгляду даної справи встановлено, що позивачем до контролюючого органу подана уточнююча декларація з податку на прибуток за 2012 р., у якій суму податку зазначено у розмірі 646504,00 грн. Зважаючи на існування у позивача сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів у сумі 7253795,00 грн. у минулих періодах, нарахована сума податку зарахована у рахунок сплачених авансових внесків. Станом на 01.01.2013 р. обліковувалася сума, що відноситься до зменшення нарахованої суми податку у наступних періодах, у розмірі 6607291,00 грн. (7253795,00 грн. – 646504,00 грн. = 6607291,00 грн.) та переплата по особовому рахунку у розмірі 54224,48 грн.

Згідно з податковою декларацією позивача за 2013 р., позивачем нараховано податок на прибуток у розмірі 292636,00 грн. Зважаючи на існування у позивача сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів у сумі 6607291,00 грн. у минулих періодах та у сумі 1563956,00 грн. за 2013 р., нарахована сума податку зарахована у рахунок сплачених авансових внесків. Станом на 01.01.2014 р. обліковувалася сума, що відноситься до зменшення нарахованої суми податку у наступних періодах, у розмірі 7878611,00 грн. (6607291,00 грн. + 1563956,00 грн. = 8171247,00 грн. – 292636,00 грн. = 7878611,00 грн.) та переплата по особовому рахунку у розмірі 54224,48 грн.

Відповідно до податкової декларації за 2014 р., позивачем нараховано податок на прибуток у розмірі 952421,00 грн. Зважаючи на існування у позивача сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів у сумі 7878611,00 грн. у минулих періодах, нарахована сума податку зарахована у рахунок сплачених авансових внесків. Станом на 01.01.2015 р. обліковувалася сума, що відноситься до зменшення нарахованої суми податку у наступних періодах, у розмірі 6926190,00 грн. (7878611,00 грн. – 952421,00 грн. = 6926190,00 грн.) та переплата по особовому рахунку у розмірі 54224,48 грн.

Згідно з податковою декларацією позивача за 2015 р., позивачем нараховано податок на прибуток у розмірі 40434613,00 грн. Зважаючи на існування у позивача сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів у сумі 6926190,00 грн. у минулих періодах та у сумі 4500000,00 грн. за 2015 р., а також нарахованого та сплаченого податку на майно у розмірі 35443,00 грн., нарахована сума податку у розмірі 11461633,00 грн. зарахована у рахунок сплачених авансових внесків у розмірі 11461633,00 грн. (6926190,00 грн. + 4500000,00 грн. + 35443,00 грн. = 11461633,00 грн). Різниця у сумі 28972980,00 грн. (40434613,00 грн. – 11461633,00 грн. = 28972980,00 грн.) сплачена позивачем повністю: 01.03.2016 р. у розмірі 10000,00 грн., 04.03.2016 р. у розмірі 28962980,00 грн. Станом на 01.01.2016 р. обліковувалася переплата по особовому рахунку у розмірі 54224,48 грн.

Відповідно до податкової декларації позивача за І квартал 2016 р., позивачем нараховано податок на прибуток у розмірі 7630525,00 грн. Нарахований та сплачений податок на майно – 10024,00 грн. Сума податку зменшена на 10024,00 грн. До сплати – 7620501,00 грн.

Водночас, при складанні податкової декларації за 2015 р. позивачем було помилково занижено суму податку на дивіденди у розмірі 300000,00 грн. У додатку ЗП до декларації замість 4800000,00 грн. зазначено 4500000,00 грн. Дану помилку позивачем виправлено самостійно у податковій декларації за І квартал 2016 р., суму у розмірі 300000,00 грн. відображено як суму зменшення податкового зобов’язання. Сума податку у розмірі 7320501,00 грн. (7620501,00 грн. – 300000,00 грн. = 7320501,00 грн.) сплачена 18.05.2016 р. Станом на 01.01.2016 р. обліковувалася переплата по особовому рахунку у розмірі 54224,48 грн.

Суд зауважує, що у ході судового розгляду справи відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, не висловлено своєї позиції по суті позову, як і не надано будь-яких пояснень (розрахунку) з приводу виникнення у позивача податкового боргу у розмірі 33505,26 грн. Відповідачем не надано суду жодних доказів, на підставі яких суд міг би самостійно встановити обставини виникнення у позивача податкового боргу зі сплати податку на прибуток.

Відтак, суд приходить до висновку, що з наявних у справі доказів судом не встановлено наявність у позивача податкового боргу у розмірі 33505,26 грн. за узгодженими грошовими зобов'язаннями з податку на прибуток.

Таким чином, зважаючи на все вище викладене та приймаючи до уваги, що доводи, наведені представником позивача у ході судового розгляду справи, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, суд приходить до висновку про безпідставність складення оскаржуваної вимоги та, як наслідок, і оскаржуваного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з’ясованих судом обставин вбачається, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд –

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 27.05.2016 р. №6536-17, складену Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 27.05.2016 р. №6536-17, прийняте Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна» (місцезнаходження: 01133, місто Київ, провулок Лабораторний, будинок №3; ) сплачений ним судовий збір у розмірі 2756,00 грн. (дві тисячі сімсот п’ятдесят шість гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві (місцезнаходження: 01011, місто Київ, вулиця Лєскова, будинок №2; ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко