Справа № 826/5285/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 червня 2018 року № 826/5285/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
проВизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 березня 2018 року № та № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року відкрито провадження у справі №826/5285/18 за правилами спрощеного позовного провадження, призначено до судового розгляду по суті на 24 квітня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при винесенні оскаржуваних рішень не досліджено реальність взаємостосунків між підприємствами, не здійснено детального аналізу ситуації, не прийнято до уваги додаткові документи, що дає змогу стверджувати про безпідставні припущення та міркування відповідача, які не ґрунтуються на реальному та детальному аналізі, а лише на власних припущеннях, а тому податкові повідомлення-рішення від 23 березня 2018 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

23 квітня 2018 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві, які співпадають з висновками акту перевірки. Зокрема, підставою для донарахування позивачу податку на прибуток слугував висновок відповідача про те, що ТОВ «МБК «Інвест-Гарант» фактично не могло виконувати обсяг робіт, визначений договором субпідряду №0311/14 від 03 листопада 2014 року, оскільки останнє у перевіряємому періоді виконувало різноманітні комплекси робіт і послуг, а саме сервісне і технічне обслуговування, вантажно-розвантажувальні роботи, капітальний ремонт та інше. Номенклатура та обсяг реалізованих послуг свідчить про фізичну неможливість здійснення такого об'єму господарської діяльності за відсутності трудових ресурсів без наявності допоміжних послуг, таких як транспортування, зберігання, друкування, оформлення тощо та без залучення субпідрядних організацій.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з 27 грудня 2017 року по 24 січня 2018 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Коменергосервіс» податкового законодавства за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, валютного - за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, результати якої викладені в акті від 31 січня 2018 року №29/26-15-14-01-05/34298194.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

1. п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.139.1.9 ст.139 Податкового кодексу України, п.5 та п.7 П(с)БО №15, п.6. 7 П(с)БО 16, в результаті чого занижено суму податку на прибуток, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 278856грн., у тому числі за 2014 рік на загальну суму 128760грн, за 2015 рік на загальну суму 150096грн.;

2. п.3 розділу 3 Наказу від 23 вересня 2014 року №966 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» та п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 8601грн. за січень 2015 року;

3. п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в ЄРПН;

4. п.120.1.2 ст.120 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено несвоєчасне подання звіту про суму податкових пільг за 9 місяців 2017 року.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивачем до ГУ ДФС у місті Києві подано заперечення вих. №47 від 07 березня 2018 року.

Податковим повідомленням-рішенням від 23 березня 2018 року № згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.57.3 ст.57, п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України, за порушення п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, Товариству з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 150096грн. за основним платежем.

Податковим повідомленням-рішенням від 23 березня 2018 року № згідно з пп.54.3.1 п.54.3 ст.54, абз.1 п.120.1 ст.120, ст.121 Податкового кодексу України, за порушення п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» застосовано штрафні санкції у розмірі 170грн.

Позивач не погоджується із висновками акта перевірки та прийнятим на їх підставі податковим повідомленням-рішенням, оскільки господарські операції підтверджені первинними документами та податковими накладними, а позивачем дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить із наступних міркувань.

При розгляді справ даної категорії суду належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ «Коменергосервіс» та його контрагентом - ТОВ «Міжрегіональна будівельна компанія «Інвест-Гарант»; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на прибуток).

Судом встановлено, що 03 листопада 2014 року між ТОВ «МБК «Інвест-Гарант» (Субпідрядник) та ТОВ «Коменергосервіс» (Підрядник) укладено Договір субпідряду №0311/14, за умовами якого Підрядник доручає, а Субпідрядник приймає на себе зобов'язання виконати роботи: монтаж приладів КВПіА системами автоматики роботи котлів з подальшими пусконалагоджувальними роботами на об'єктах, визначених Підрядником (Додаток №1), а Підрядник зобов'язується оплатити вартість даних робіт.

Підрядник передає в роботу обладнання Субпідряднику згідно акту прийому-передачі. Облік виконаних робіт здійснюється на підставі підписаних актів виконаних робіт, складених за формою КБ-2в і довідки КБ-3.

Умовами зазначеного Договору Субпідряднику надано право за згодою позивача залучати до виконання третіх осіб (субпідрядників).

Судом встановлено, що в ході виконання вказаного договору сторонами складено акти виконаних робіт, складених за формою КБ-2в і довідки КБ-3, листом від 03 листопада 2014 року вих. №201/Д в межах умов договору надано право ТОВ «МБК «Інвест-Гарант» залучати третіх осіб (субпідрядників) для виконання умов договору, складено акти приймання-передачі демонтованого обладнання, податкові накладні, акти надання послуг копії яких долучено до матеріалів справи. Факт оплати виконаних відповідно до умов спірних договорів робіт підтверджується актом взаємозаліку №01/01 від 29 січня 2015 року, копіями платіжних доручень, які наявні в матеріалах справи.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин, відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що також не оспорювалося відповідачем.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем послуг з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» має право на здійснення наступних видів діяльності: Код КВЕД 43.21 Електромонтажні роботи; Код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; Код КВЕД 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; Код КВЕД 46.14 Діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткованням, суднами та літаками; Код КВЕД 46.66 Оптова торгівля іншими офісними машинами й устаткованням; Код КВЕД 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням (основний); Код КВЕД 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; Код КВЕД 33.13 Ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устатковання; Код КВЕД 33.20 Установлення та монтаж машин і устатковання; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель. Крім того, позивач має дозвіл ТУ Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області ту м. Києві « 1411.13.32, який діяв з 13 травня 2013 року до 13 травня 2018 року та згідно якого позивачу дозволяється виконувати, у тому числі, монтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування устаткування підвищеної небезпеки згідно переліку.

Крім того, на підтвердження реальності здійснення фінансово-господарської діяльності позивачем у 2016 році направлено звернення до Замовника робіт, а саме до ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Згідно долученої до матеріалів справи копії відповіді від 04 серпня 2016 року №26/2130, позивачу надано копії первинних документів на підтвердження факту виконання робіт по об'єктах м. Красний Лиман та м. Краматорськ (копії договорів, актів виконаних підрядних робіт, складених за формою КБ-2, довідки форми КБ-3 та технічних звітів по налагодженню автоматики, а також по об'єктах м. Сніжне, м. Шахтарськ, м. Торез). Докази на підтвердження факту виконання робіт по об'єктах ВО «Шахтарськтепломережа» та ВП ВО «Сніжнепломережа», які входили до складу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» останнє не має змоги надати, оскільки станом на 01 січня 2015 року внаслідок проведення антитерористичної операції та захоплення невідомими озброєними особами всього майна та технічної і фінансової документації, на підтвердження чого має сертифікати Донецької торгово-промислової палати від 04 лютого 2015 року №2889, №2890, №2888.

Згідно відомостей з ЄДРПОУ ТОВ «МБК «Інвест-Гарант» має право займатися у тому числі і таким видом діяльності як ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення.

Співставлення доказів підтвердження фактичного здійснення господарських операцій вказує, що позивачем залучено у якості субпідрядника ТОВ «МБК «Інвест-Гарант» з метою виконання зобов'язань перед ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в рамках укладених з ним договорів. При цьому, монтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування устаткування підвищеної небезпеки відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

Судом не приймається у якості доказу надана позивачем копія ліцензії Державної архітектурно-будівельної інспекції від 11 жовтня 2016 року №37-Л, оскільки спірні господарські операції здійснювалися у 2015 році, тобто, до її видачі.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував податкові зобов'язання за перевірений період по взаємовідносинам із ТОВ «МБК «Інвест-Гарант» за спірними операціями.

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Коменергосервіс» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Станом на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та ТОВ «МБК «Інвест-Гарант» були платниками податку на прибуток, що зафіксовано в акті перевірки.

Крім того, з метою підтвердження реальності здійснення фінансово-господарської діяльності позивачем замовлено в аудиторської фірми «Максимум» незалежну аудиторську перевірку діяльності за 2014-2016 роки, результати якого оформлені звітом від 26 грудня 2016 року. Згідно висновків перевірки позивачем правомірно відображено у складі витрат одночасно із визнанням доходу витрати, пов'язані з виконанням капітального ремонту та подальшими пусконалагоджувальними роботами та включено до складу податкового кредиту суми ПДВ, нараховані (сплачені) по рахункам ТОВ «МБК «Інвест-Гарант».

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на листи Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року №9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік», від 09 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» як на докази неможливості виконання ТОВ «МБК «Інвест-Гарант» робіт за договором у зв'язку з тим, що при нормі робочого часу за січень 2015 року 159 люд.год. для виконання зазначених робіт необхідно 124 співробітники, оскільки, як вже зазначалося судом раніше, договором субпідряду №0311/14 03 листопада 2014 року, укладеним між позивачем та ТОВ «МБК «Інвест-Гарант», останньому надано право за згодою позивача залучати до виконання третіх осіб (субпідрядників). Листом вих. №201/Д від 03 листопада 2014 року позивачем надано ТОВ «МБК «Інвест-Гарант» дозвіл на залучення третіх осіб (субпідрядників) в рамках договору субпідряду №0311/14 03 листопада 2014 року. При цьому жодних доказів неможливості здійснення ТОВ «МБК «Інвест-Гарант» робіт та надання послуг за укладеним з позивачем договором, як і інформації стосовно незалучення інших субпідрядників для виконання робіт/надання послуг, відповідачем не надано, а тому зазначене є лише припущенням контролюючого органу та не підтверджується будь-якими доказами.

Суд зазначає, що не можуть бути підставою для інших висновків і доводи відповідача, що господарські операції не мали реального характеру, з огляду на відсутність у контрагентів достатніх трудових ресурсів, оскільки відсутність трудових ресурсів, не спростовує реальності зазначених операцій, адже укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання зобов'язань за договором; податкове законодавство не ставить право платника на витрати та податковий кредит в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється контрагентом виконання договору. До того ж, податкова інспекція не довела нездійснення, передбачених договорами, поставок. Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами.

У свою чергу відповідач не виконав обов'язку доказування, передбаченого частиною другою 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням сутності операцій, не довів суду недостатності кількості трудових ресурсів для виконання спірних операцій та не доведено обсягів інших ресурсів, які необхідні контрагенту для виконання спірних операцій.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України у цій частині є помилковими, збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток - протиправним, а податкове повідомлення-рішення від 23 березня 2018 року № таким, що підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 23 березня 2018 року №, яким до позивача згідно з пп.54.3.1 п.54.3 ст.54, абз.1 п.120.1 ст.120, ст.121 Податкового кодексу України, за порушення п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції у розмірі 170грн., суд зазначає наступне.

Відповідачем при проведенні перевірки встановлено несвоєчасне подання звіту про суму податкових пільг за 9 місяців 2017 року, що є порушенням п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України. При цьому, проведеною перевіркою не встановлено неправомірне (необгрунтоване) застосування пільг з податку на додану вартість.

Звіт про суми податкових пільг, форму якого затверджено постановою КМУ від 27 грудня 2010 року №1233 «Про порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб'єктом господарювання до бюджету у зв'язку з отриманням податкових пільг» (далі - Звіт про пільги) починаючи із 2017 року у відповідності до п.46.1 ПКУ набув статусу податкової декларації.

Порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб'єктом господарювання до бюджету у зв'язку з отриманням податкових пільг (далі - Порядок № 1233) є обов'язковим для виконання суб'єктами господарювання, які відповідно до Податкового кодексу України не сплачують податки та збори до бюджету у зв'язку з отриманням податкових пільг (п.1 Порядку №1233).

Відповідно до п.30.1 ст.30 Податкового кодексу України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п.30.2 Податкового кодексу України.

Пунктом 3 Порядку №1233 визначено, що звіт про суми податкових пільг подається суб'єктом господарювання за три, шість, дев'ять і дванадцять календарних місяців за місцем його реєстрації протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду. У разі коли суб'єкт господарювання пільгами не користується, звіт не подається.

При цьому, неподання або несвоєчасне подання платником податків декларацій чи іншої обов'язкової звітності відповідно до п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України має наслідком накладення штрафу в розмірі 170 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання, а повторне протягом року аналогічне порушення - накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Тобто, за неподання або несвоєчасне подання Звіту про пільги застосовуються штрафні санкції, передбачені п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєчасного подання зазначеного в акті перевірки звіту про суму податкових пільг за 9 місяців 2017 року, що, в свою чергу, свідчить про правомірність нарахування відповідачем штрафних санкцій за несвоєчасне подання звіту про суму податкових пільг за 9 місяців 2017 року у розмірі 170 грн та, як наслідок, відсутність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 березня 2018 року №.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 23 березня 2018 року №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 150096 грн за основним платежем, доведено правомірність нарахування штрафних санкцій у розмірі 170 грн податковим повідомленням-рішенням від 23 березня 2018 року №, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» підлягає задоволенню в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 березня 2018 року №.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 77, 78, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» (04060, місто Київ, вул. Ольжича, 5А, прим. 62, ) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві (04116, місто Київ, вул. Шолуденка, 33/19 ) від 23 березня 2018 року №.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві (04116, місто Київ, вул. Шолуденка, 33/19 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коменергосервіс» (04060, місто Київ, вул. Ольжича, 5А, прим. 62, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2251,44 грн (дві тисячі двісті п'ятдесят одна гривня 44 коп), сплачені згідно платіжного доручення від 29 березня 2018 року № .

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова