Справа № 162/13/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/3282/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 13 березня 2018 року у справі № 162/13/18 (суддя Гладіч Н.І., смт. Любешів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП в м. Миколаїв ОСОБА_2 про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

09 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора УПП в м. Миколаїв ОСОБА_2, в якому просив поновити строк звернення до суду та скасувати постанову відповідача серії ЕАА № 244232 від 22.12.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн..

Рішенням від 13 березня 2018 року Любешівський районний суд Волинської області позов задовольнив повністю.

Поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду для оскарження постанови інспектора УПП в м. Миколаїв ОСОБА_2 серії ЕАА № 244232 від 22.12.2017 року.

Постанову інспектора УПП в м. Миколаїв ОСОБА_2 серії ЕАА № 244232 від 22.12.2017 року відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП - скасував, а провадження у справі закрив за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Миколаївській області судові витрати по справі у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок на користь держави.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що до відзиву на позовну заяву відповідачем було долучено в якості доказу диск з відеозаписом, на якому зафіксовано факт правопорушення, а саме проїзд на заборонений сигнал світлофора. Таким чином, факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП (проїзд на заборонений сигнал світлофора) є наявним та підтверджується наданими стороною відповідача до суду першої інстанції доказами у вигляді відеозаписів з нагрудного відеореєстратора. Відеозаписом « » відрізок 00:30 - 00:40 зафіксовано, як транспортний засіб під керуванням позивача, рухаючись по вул. Пушкінська, на регульованому перехресті проїзних частин з вул. Адміральська, здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 е ПДР України. На 00:34 секунді зазначеного відеозапису, в правому верхньому куті екрану, чітко вбачається, як на світлофорі, розташованому по вул. Пушкінська загорається червоний сигнал світлофору, що забороняє рух.

Апелянт також зазначає, що судовий збір, як вид судових витрат, в даній категорії справ не підлягає сплаті. Отже рішення суду першої інстанції з приводу стягнення судових витрат є помилковим та необґрунтованим з огляду на правовий висновок, викладений в рішенні Верховного суду України від 13.12.2016 року.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до постанови серії ЕАА № 244232 від 22.12.2017 року, винесеної інспектором УПП в м. Миколаїв ОСОБА_2, позивач 22.12.2017 року о 21 год. 21 хв. в м. Миколаїв по вул. Пушкінській, 6 керував автомобілем НОМЕР_1, проїхав перехрестя вул. Адміральської та вул. Пушкінської на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3е ПДР України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази скоєння позивачем правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними.

Згідно ст. 23 ОСОБА_3 України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

За приписами частин 2 та 4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог 283 КУпАП.

В свою чергу, згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, у відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В матеріалах справи міститься компакт-диск з відеозаписами з нагрудного відео реєстратора поліцейського, наданий Управлінням патрульної поліції у місті Миколаєві Департаменту патрульної поліції.

З даного відеозапису можливо візуально встановити лише сигнал світлофора, який горів на вулиці, яка була перпендикулярна тій, по якій рухався ОСОБА_1

Так, на 37 секунді згаданого відео видно, що автомобіль позивача виїхав на перехрестя, коли на перпендикулярній вулиці горів червоний сигнал світлофора, який тієї ж секунди змінився на зелений. Тобто, можна зробити висновок про те, що позивач виїхав на початок перехрестя на зелений сигнал світлофора, а завершив маневр коли вже горів червоний сигнал.

Згідно з п. 16.8 ПДР України водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги покликання апелянта на те, що на 34 секунді наданого відповідачем відео, в правому верхньому куті екрану вбачається, як на світлофорі, розташованому по вул. Пушкінська загорається червоний сигнал світлофору, який забороняв рух для позивача, оскільки з такого відео не можливо встановити чи це сигнал світлофору на вул. Пушкінській, чи це сигнал світлофору на пішохідному переході по вулиці, розташованій перпендикулярно вул. Пушкінської. На користь останнього свідчить також те, що даний світлофор має тільки два сигнали червоний і зелений.

Між тим, суд зазначає, щодо обов'язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, а факт вчинення особою правопорушення в свою чергу має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення покладається саме на відповідача.

Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про порушення позивачем правил дорожнього руху, факт правопорушення зафіксовано лише в постанові серії ЕАА № 244232 від 22.12.2017 року.

Колегія суддів зазначає, що вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що постанова інспектора УПП в м. Миколаїв ОСОБА_2 серії ЕАА № 244232 від 22.12.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм КУпАП, без з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у Миколаївській області судового збору з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КпАП, статей 2, 3, 4 ОСОБА_3 України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об'єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. ОСОБА_3 № 3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

Відтак за подання позивачем або відповідачем - суб'єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених ОСОБА_3 № 3674-VI, сплаті не підлягає.

Дана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України висловленій в постанові від 13.12.2016р. у справі №306/17/16-а.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково стягнув з Головного управління Національної поліції у Миколаївській області судовий збір, оскільки у справах про оскарження постанови про адміністративне правопорушення від сплати судового збору звільнені як позивач так і відповідач.

Крім того, відповідачем у справі є Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції, в той час як судовий збір стягнуто з Головного управління Національної поліції у Миколаївській області.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права, через що постанова суду підлягає скасуванню в частині стягнення судового збору, з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 229, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 13 березня 2018 року у справі № 162/13/18 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Миколаївській області судових витрат у справі у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок на користь держави - скасувати .

В іншій частині рішення Любешівського районного суду Волинської області від 13 березня 2018 року у справі № 162/13/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Н.В. Ільчишин

ОСОБА_4

Постанова в повному обсязі складена 11 червня 2018 року.