Справа № 802/798/17-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2018 року

Київ

справа №802/798/17-а

адміністративне провадження №К/9901/21369/18 (К/9901/21367/18)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року (головуючий суддя - Альчук М.П.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року (головуючий суддя - Совгира Д.І., судді - Сапальова Т.В., Курко О.П.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, Господарського суду Вінницької області про визнання дій протиправними, стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області (далі - ТУ ДСА України в Вінницькій області), Господарського суду Вінницької області, в якому просила:

- визнати неправомірними дії ТУ ДСА України в Вінницькій області та Господарського суду Вінницької області щодо не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку з виходом судді у відставку;

- стягнути з ТУ ДСА України в Вінницькій області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що становить 217 500,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем протиправно не виплачено їй вихідну допомогу у зв'язку із виходом судді у відставку, передбачену статтею 136 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, чинній станом на день подання позивачем заяви про відставку, далі - Закон №2453-VI). ОСОБА_1 зазначає, що вона як суддя з більш ніж двадцятирічним стажем роботи на посаді судді має право на отримання вихідної допомоги, яка є однією із конституційних гарантій незалежності судді як умови здійснення правосуддя неупередженим і справедливим судом. Позбавлення такого права, у зв'язку з втратою чинності Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» та внесення законодавчих змін до Закону №2453-VI позивач вважає дискримінаційним, таким що звужує обсяг її конституційних прав на соціальне і матеріальне забезпечення і не відповідає правомірним очікуванням на отримання зазначеної допомоги після багаторічної роботи на посаді судді.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Вінницькій області та Господарського суду Вінницької області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою;

- стягнуто з ТУ ДСА України в Вінницькій області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 65 250 грн.;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ТУ ДСА України в Вінницькій області та ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами.

У касаційній скарзі ТУ ДСА України в Вінницькій області просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Свою касаційну скаргу ТУ ДСА України в Вінницькій області обґрунтовує тим, що на момент звільнення позивача, стаття 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", яка встановлювала право судді на отримання вихідної допомоги при звільненні, була виключена на підставі Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні". Рішення щодо неконституційності наведеного Закону в частині виключення статті 136 із Закону України "Про судоустрій та статус суддів" Конституційним Судом України не приймалося. Відповідно, до цих правовідносин слід застосовувати положення Закону України "Про судоустрій та статус суддів", які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача у відставку. Додатково ТУ ДСА України в Вінницькій області зазначило, що визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги є вихід у відставку, а не виключення зі штату. ОСОБА_1 звільнено у відставку на підставі Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII "Про звільнення суддів", тобто у той час, коли положення Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII), ще не набули чинності, тому суди попередніх інстанцій безпідставно застосували їх до цих правовідносин.

ОСОБА_1 обґрунтовуючи свою касаційну скаргу зазначила, що право на відставку виникає з часу, з якого стаж роботи на посаді судді досяг двадцяти років. Зазначена обставина, є єдиною умовою набуття права на відставку, тоді як подання заяви про звільнення є лише доказом реалізації цього права. Позивач зазначила, що право на одержання вихідної допомоги, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, вона набула одночасно з набуттям права на відставку, ще у 2013 році, під час дії статті 136 Закону №2453-VI, а тому таке її право не може залежати від часу реалізації права на відставку. Посилання відповідача на законодавчі зміни вважає безпідставними і такими, що ґрунтуються на помилковому трактуванні положень законодавства.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 21 вересня 2017 року та 25 вересня 2017 року відкрито касаційні провадження за вказаними касаційними скаргами.

Справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями та Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13 лютого 2018 року передано для розгляду касаційних скарг колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги ТУ ДСА України в Вінницькій області та відмову у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 звільнена у відставку з посади судді на підставі Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII "Про звільнення суддів".

Наказом Господарського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року №78-к ОСОБА_1 виключено зі штату суддів Господарського суду Вінницької області 03 жовтня 2016 року.

11 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до ТУ ДСА України в Вінницькій області та Господарського суду Вінницької області, в якій просила нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку у визначеному законодавством розмірі.

Господарський суд Вінницької області, листом від 05 квітня 2017 року №06-27/111/17, повідомив позивача про те, що з метою отримання вихідної допомоги їй необхідно звернутись до ТУ ДСА України в Вінницькій області.

ТУ ДСА України в Вінницькій області, листом від 11 квітня 2017 року №04-36/872, повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті вихідної допомоги, у зв'язку із відсутністю законодавчих підстав для її нарахування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив того, що у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у зв'язку із виходом судді у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, передбаченої статтею 136 Закону №2453-VI, у зв'язку із втратою чинності вказаною статтею на дату прийняття Верховною Радою України. Водночас, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність у ОСОБА_1 права на отримання вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород, відповідно до Закону №1402-VIII.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що на момент прийняття наказу Господарського суду Вінницької області від 03 жовтня 2016 року №78-к діяла норма частини першої статті 143 Закону №1402-VIII, яка передбачала виплату вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою судді, який вийшов у відставку. Станом на 30 вересня 2016 року ОСОБА_1 перебувала на посаді судді Господарського суду Вінницької області, а тому на неї поширюється дія норми частини першої статті 143 Закону №1402-VIII щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України (у редакції, яка діяла до 30 вересня 2016 року), суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку.

Згідно пунктів 1-5 статті 120 Закону №2453-VІ (в редакції, чинній на момент прийняття Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII "Про звільнення суддів") суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканості, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною першою статті 136 Закону №2453-VI було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України від 27 березня 2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон №1166-VII), внесено зміни до Закону №2453-VI, а саме, виключено статтю 136 ("Вихідна допомога судді у зв'язку з відставкою").

Згідно приписів Прикінцевих положень Закону №1166-VII зміни, передбачені Розділом II, набирають чинності з 01 квітня 2014 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Внесені Законом №1166-VII зміни до Закону №2453-VI в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.

За приписами абзацу 3 пункту 7 Указу Президента України від 10 червня 1997 року №503/97 "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності", акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.

Отже, чинним законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв'язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття.

В даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звільнено у відставку на підставі постанови Верховної Ради України 08 вересня 2016 року, тобто у той час, коли вже не існувало право на вихідну допомогу, яка передбачена статтею 136 Закону №2453-VI.

Також зважаючи на те, що датою звільнення судді у разі подання заяви про відставку є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата відрахування судді зі штату, то у позивача, станом 08 вересня 2016 року, відсутнє право на отримання вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, передбачене частиною третьою статті 143 Закону №1402-VIІ, який набрав чинності з 30 вересня 2016 року.

Аргументи позивача про матеріальне забезпечення судді як однієї з конституційних гарантій його незалежності є обґрунтованими, однак в контексті спірних правовідносин слід звернути увагу на те, що звернення до суду з цим позовом зумовлено відмовою у виплаті вихідної допомоги, право на отримання якої Закон № 2453-VI встановлював до набрання чинності згаданих законодавчих змін.

Конституційний Суд України у Рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки відповідач при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.

На підставі викладеного та відповідно до змісту вказаних положень чинного законодавства, колегія суддів прийшла висновку, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 349 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судами попередніх інстанцій, при розгляді цього спору було застосовано Закон, який не підлягав застосуванню, а саме - стаття 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції від 02 червня 2016 року №1402- VIІ, який набрав чинності з 30 вересня 2016 року), що має наслідком скасування судових рішень.

З огляду на викладене, враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили фактичні обставини справи, але неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, Верховний Суд на підставі статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України вважає, що судові рішення попередніх інстанцій у цій справі необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 3, 340, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області задовольнити.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, Господарського суду Вінницької області про визнання дій протиправними, стягнення коштів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

Т.Г.Стрелець