Справа № 815/897/18
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/897/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Малого приватного підприємства «Паллада» до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

28.02.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Малого приватного підприємства «Паллада» до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.11.2017 року № та від 14.02.2018 року № .

Підстава звернення до суду - позивач вважає, що оскаржуваними рішеннями суб'єкт владних повноважень порушив його права.

Ухвалою суду від 05 березня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач зазначає, що відповідачем у період з 25.09.2017р. по 13.10.2017р. проводилась документальна планова виїзна перевірка Малого приватного підприємства «Паллада» з питань дотримання податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.

За результатами перевірки відповідачем було складено Акт документальної планової виїзної перевірки № 1520/15-32-14-03 від 23.10.2017 року.

На підставі Акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення:

форми «Р» від 14.02.2018 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1974271 грн., за основним платежем - 1 752 044 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 222227 грн., у зв'язку з порушенням підприємством п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України (з урахуванням рішення ДФС України про результати розгляду скарги підприємства від 01.02.2018 року № 3387/6/99-99-99-11-01-01-25);

форми «B1» від 13.11.2017 року № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 218329 грн., за основним платежем - 174663 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 43666 грн., у зв'язку з порушенням п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно донарахував підприємству не його доходи, без достатніх, встановлених законом підстав, та без необхідних первинних документів, з посиланням на лише митні декларації, які підприємство не складало.

В свою чергу, позивач вказує на те, що транспортні засоби знаходились в користуванні (оренді) інших осіб. Крім того, позивач зазначає, що митні декларації на які посилається відповідач не містять вартості перевезень, проте відповідач самостійно визначив ціну і вартість перевезень за відсутності законних підстав та методики, без встановлення (визначеності) та законодавчого обґрунтування.

Також, позивач вказує на те, що посилання відповідача в акті перевірки на сайт в Інтернеті (інтернет ресурс DELLA) та використання з нього інформації щодо відстані між населеними пунктами (не на підставі первинних документів з перевезень) є безпідставним також і з огляду на те, що таке джерело інформації для будь-яких висновків податкового органу не передбачене ст.83 Податкового кодексу України.

Позивач звертає увагу на ту обставину, що перевіряючими до акту перевірки не додано жодних первинних документів, які б підтвердили наявність фактів отримання доходів та порушень податкового законодавства саме позивачем. Так само, протиправним з боку відповідача є посилання на Податковий блок, AIC «Інспектор 2006», які є суто інформаційними, як на належний доказ порушення податкового законодавства в розумінні ст. 83 Податкового кодексу України, та відомості цих ресурсів, без доказів у вигляді первинних документів, не можуть бути підставою визначення доходу та донарахування податків позивачу.

Щодо встановленого відповідачем завищення податкового кредиту по контрагенту ПП «Престижaвто», позивач зазначає, що МПП «Престижaвто» поставив позивачу автомобілі за платними договорами, умови яких передбачають їх купівлю-продаж та плату за них. Договори не містять жодних пунктів, які б надавали можливість зробити висновки, що товар був дарований або надається безоплатно. Позивач вказує на те, що загальна вартість придбаних автомобілів складала 3148400 грн., автомобілі були отримані, знаходяться на балансі підприємства, використовуються у його господарській діяльності.

В свою чергу, податкові накладні були надані, а поставлені автомобілі були частково оплачені у загальній сумі 2000423 грн. Актом перевірки не заперечуються правомірність включення податку на додану вартість з вартості поставлених автомобілів до податкового кредиту у відповідних періодах.

Разом з тим, податковим кодексом України не передбачено коригування податкового кредиту у зв'язку зі списанням кредиторської заборгованості.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що висновки акту перевірки та податкові повідомлення-рішення із зазначених вище підстав, є неправомірними, безпідставними і необґрунтованими, такими, що гуртуються виключно на суб'єктивних припущеннях, обставинах, що не відповідають дійсності, та на суб'єктивних розрахунках перевіряючих, які не гуртуються на законі та не підтверджені належними доказами. Відтак, позивач звернувся до суду з цим позовом.

30.03.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов (Том 2 а.с. 62-65), в якому ГУ ДФС в Одеській області позов не визнає, не погоджується з доводами позивача, вважає що позов не підлягає задоволенню та зазначено про правомірність прийнятих рішень.

Відповідач вказує на те, що під час проведення перевірки було встановлено, що МПП «Паллада» надавало міжнародні транспортно-експедиційні послуги (послуги за перевезення вантажів) іншим суб'єктам господарювання, які не включені до поданої звітності підприємства - рядку 01 Декларації про прибуток «Дохід від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку».

Також, відповідач вказує на те, що автомобілі, які за даними МПП «Паллада» передані у використання - оренду, використовувались МПП «Паллада» у власній господарській діяльності, а договори на оренду транспортних засобів укладено формально, та в господарській діяльності підприємства не враховувались.

Крім того, перевіркою встановлено та відображено в акті перевірки, що аналізом даних, що містяться в аналітично-інформаційних системах «Податковий блок» «Податки» (ОР) встановлено, що фізичні особи, які вказані в договорах оренди як орендарі фактично. підприємницьку діяльність не здійснювали, податки і збори не сплачували. Зазначені в договорах оренди особи, не мали трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності та, відповідно, у податковій звітності відсутні доходи від здійснення такої діяльності.

В договорі оренди від 01.06.2013 року укладеного між позивачем та ПП «Алекс Транс Сервіс» не визначено кількість машин, їх державні номери та період їх використання, тобто не визначені об'єкти оренди та час їх використання у діяльності орендаря.

В ході перевірки перевіряючими самостійно здійснено розрахунок договірної вартості 1 км міжнародних перевезень за кожний місяць за 2015 та 2016 роки.

Відповідач зазначає, що для обчислення вартості 1 км міжнародних перевезень обсяг міжнародних перевезень, які відображені в деклараціях в договірних цінах, поділено на загальну відстань всіх здійснених за місяць міжнародних перевезень та визначено середню договірну вартість 1 км міжнародного перевезення по МПП «Паллада» за місяць.

Для розрахунку відстані, яку проїхав кожний автомобіль, перевіряючими використано дані інтернет-ресурсу della.com.ua/distance.

Разом з тим, відповідач вказує на те, що МПП «Паллада» не надано обґрунтованих та документально підтверджених пояснень щодо причин не включення до складу доходів вартості перевезень вантажів власними автомобілями за межі митного кордону України.

Крім того, під час проведення перевірки позивача перевіряючими встановлено, що в порушення Податкового кодексу України позивачем не відкориговано податковий кредит по списаній кредиторській заборгованості по контрагенту ПП «Престижaвто» на суму 174662, 88 грн. Позивач при списанні кредиторської заборгованості по контрагенту ПП «Престижaвто» збільшено фінансові результати діяльності підприємства на 1047977 грн.

Враховуючи зазначене, відповідачем, перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 рік встановлено його завищення на 22000 грн., перевіркою повноти визначення задекларованих МПП «Паллада» показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами - бухгалтерського обліку» за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. у сумі 35745928 грн. встановлено їх заниження всього у сумі 9855800 грн., а також перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 встановлено його заниження всього у сумі 1 774 044 грн., у тому числі за 2015 рік - на 863138 грн., за 2016 рік - на 910906 грн.

04.04.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив (Том 2 а.с. 135-138), в якій позивач додатково вказав, що відповідачем доводи, правові підстави позову не спростовуються. Відповідачем не доведено доказовість та правомірність своїх висновків-припущень, у тому числі щодо фактичного перевізника, наявності доходів, статусу та належності доходів (дохід перевізника, дохід експедитора, тощо), отримувача доходів, приписання їх саме позивачу, їх розміру, законність розрахунків та застосованих припущень (маршрут, одиниця виміру, розцінка).

Позивач зазначив, що відповідач безпідставно посилається на будь-які міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR) оскільки в акті перевірки вони не описані та не зазначені їх номери. В свою чергу, митні декларації, CMR, тощо самі по собі без договорів, правової оцінки їх умов (вид, права, обов'язки, їх належність, тощо) та платежів не виявляють та не підтверджують якому підприємству та в якій сумі належить дохід, якщо він взагалі був.

У судове засідання 16.05.2018 року сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином та завчасно. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності (вхід. № 13630/18 від 16.05.2018 року).

Від представника відповідача - ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання (вхід. № 13622/18 від 16.05.2018 року). В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив про неможливість прибути у судове засідання іншого представника відповідача - ОСОБА_3, у зв'язку з участю у справі № 815/3694/17 яка розглядається Одеським апеляційним адміністративним судом 16.05.2018 року о 12 год. 30 хв. До клопотання представник відповідача додав аркуш із зазначенням реквізитів справи № 815/3694/17 та в якій міститься дата 16.05.2018 рік та час 12 год 30 хв.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Надаючи оцінку поважності причин неможливості прибути у судове засідання, які зазначає представник відповідача - ОСОБА_2, суд враховує, що наданий представником відповідача аркуш із зазначенням певних реквізитів справи № 815/3694/17, не є доказом розгляду такої справи взагалі та зокрема проведення судового засідання саме 16.05.2018 року о 12 год 30 хв.

Крім того розгляд цієї справи призначено о 12 год 00 хв. 16.05.2018 р., також суд критично оцінює поведінку представника відповідача щодо визначення пріоритетності його перебування у суді апеляційної інстанції.

Окремо суд вказує на те, що відповідачем в цій справі є суб'єкт владних повноважень та представляти інтереси якого має право не тільки представник відповідача за довіреністю - ОСОБА_3 До того ж, у попередніх засіданнях 06.04.2018 року та 20.04.2018 року інтереси відповідача представляв представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3, неможливість прибуття якого і могла б певною мірою бути поважною (за наявності відповідних доказів), оскільки саме він приймав участь під час розгляду справи, ознайомлений з матеріалами справи, готував відзив на позов тощо, проте жодних належних доказів виклику до суду представником відповідача ОСОБА_2 не надано.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що причини неможливості прибути у судове засідання представника відповідача є неповажними та такими, що непідтверджені жодними доказами. Враховуючи зазначене, клопотання представника відповідача про відкладення судового розгляду не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзив і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Головним управлінням ДФС в Одеській області у період з 25.09.2017р. по 13.10.2017р. проводилась документальна планова виїзна перевірка Малого приватного підприємства «Паллада» з питань дотримання податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.

За результатами перевірки відповідачем було складено Акт документальної планової виїзної перевірки № 1520/15-32-14-03 від 23.10.2017 року (Том 1 а.с. 19-50).

На підставі Акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення:

форми «Р» від 14.02.2018 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1974271 грн., за основним платежем - 1752044 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 222227 грн., у зв'язку з порушенням підприємством п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України (з урахуванням рішення ДФС України про результати розгляду скарги підприємства від 01.02.2018 року № 3387/6/99-99-99-11-01-01-25) (Том 1 а.с. 17, а.с. 142-150);

форми «B1» від 13.11.2017 року № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 218329 грн., за основним платежем - 174663 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 43666 грн., у зв'язку з порушенням п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (Том 1 а.с. 18).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача та ставлячи під сумнів висновки акту перевірки, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України).

Згідно п.2 Розділу 1 «Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами» (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727) (далі по тексту Порядок № 727) акт документальної перевірки це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів (п. 5 Розділу 2 Порядку № 727).

Щодо висновків відповідача, які відображені в акті перевірки, про те що МПП «Паллада» надавало міжнародні транспортно-експедиційні послуги (послуги за перевезення вантажів) іншим суб'єктам господарювання, які не включені до поданої звітності підприємства - рядку 01 Декларації про прибуток «Дохід від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку» суд зазначає наступне.

Так, відповідач зазначає, що в ході перевірки встановлено не включення до рядку «Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансовий результат (ф.2) та, відповідно, до рядку 01 Декларації про прибуток «Дохід від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку» обсягу наданих міжнародних транспортних послуг по перевезенню вантажів на загальну суму 9901063 грн.

Відповідач, вказує на те, що відповідно до даних АІС «Інспектор-2006» в митних деклараціях в графах 18 «Транспортний засіб відправлення» та 21 «Транспортний засіб на кордоні» зазначено автомобілі, які рахуються на балансі МПП «Паллада».

В графі 50 «Довіритель» митних декларацій зазначено «PALLADA SPC» та його податкова адреса -вул. Леона Попова, 1А м. Білгород-Дністровський, Одеська область.

Також, відповідно до даних АІС «Інспектор 2006» при здійсненні зовнішньоекономічних операцій на митницях здійснювалось, в основному, електронне декларування документів, які стали підставою для митного оформлення. Відповідач зазначає, що при дослідженні такого декларування встановлено, що до декларацій додаються електронні копії (у форматі PDF) виписаних міжнародних транспортних накладних (CMR), в яких в графі 16 «Перевізник» зазначено «PALLADA SPC» та його податкова адреса (вул. Леона Попова, 1А м. Білгород-Дністровський, Одеська область), а в графі 23 «Підпис та штамп перевізника» проставлено штамп МПП «Паллада».

Суд критично оцінює посилання відповідача на вищезазначені данні АІС «Інспектор 2006», оскільки ним не було надано до суду жодних доказів на підтвердження встановлених обставин, таких як митні декларації, міжнародні транспортні накладні та взагалі будь-яку первинну документацію.

Суд зазначає, що дані АІС «Інспектор 2006» не можуть бути беззаперечним доказом будь-якого порушення податкового законодавства та відомості в такій базі носять суто інформаційний та аналітичний характер, який може бути використаний під час проведення податкової перевірки, в свою чергу питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, а сторонами не заперечувалось, що до перевірки МПП «Паллада» було надано договори оренди автомобілів, а також додаткові угоди до них (Том 1 а.с. 155-167, 169, 171-173, Том. 2 а.с. 139, 203, 206, 210-213, 216-218). Також, позивачем надано акти приймання-передачі авто (Том 2 а.с. 140-202, 204, 205, 207-209, 214, 215, 219, 220) та квитанції і виписку з банківського рахунку щодо проведення оплати за оренду авто (Том. 1 а.с. 174-177).

Також, згідно акту перевірки, відповідачем встановлено, що аналізом даних, що містяться в аналітично-інформаційних системах «Податковий блок» «Податки» (ОР) встановлено, що фізичні особи, які вказані в договорах оренди як орендарі фактично підприємницьку діяльність не здійснювали, не мали трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, у податковій звітності відсутні доходи від здійснення такої діяльності. Відносно орендаря - ПП «Алекс Транс Сервіс», відповідач вказує, що в договорі б/н від 01.06.2013 року не визначено кількість машин, їх державні номери та період їх використання, тобто не визначені об'єкти оренди та час їх використання у діяльності орендаря. Протягом 2015 року, відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ) на підприємстві працювало в середньому 3 особи, яким нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, при цьому одна з них - директор підприємства ОСОБА_4 Протягом 2016 року, відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ), в основному, заробітна плата нараховувалась та виплачувалась 2 особам, при цьому одна з них - директор підприємства ОСОБА_4, лише у грудні 2016 року прийнято на роботу ще 2 особи. Отже, вказані обставини свідчать про формальний характер господарських відносин між позивачем та орендарями.

Суд критично оцінює вказані висновки відповідача, оскільки наявність або відсутність матеріально-технічної бази, а також не відображення доходу від підприємницької діяльності орендарів транспорту позивача не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього і не має правового значення для вирішення питання про наявність намірів сторін про реальне настання правових наслідків, обумовлених угодами, і тим більше порушення позивачем правил оподаткування. Що стосується не визначеної кількісті машин, їх державні номери та період їх використання орендаря ПП «Алекс Транс Сервіс», суд зазначає, що сам договір оренди має на меті визначити основні договірні умови та обов'язкове визначення кількості машин їх держномерів та період використання саме у договорі оренди не є обов'язковим. Разом з тим, з актів прийому-передачі автотранспорту (Том 2 а.с. 140-202) можна встановити кількість авто (причепи) та їх державні номерні знаки.

Щодо періоду використання ПП «Алекс Транс Сервіс» орендованого автотранспорту, суд зазначає, що п. 9.1 договору від 01.06.2013 року (Том 1 а.с. 173) містить положення щодо набрання ним сили та терміну дії, а саме з моменту підписання з пролонгуванням на наступний рік, у разі якщо обидві сторони його не розірвали. Максимальний строк дії договору п'ять років.

Суд також критично оцінює самостійне здійснення відповідачем розрахунку договірної вартості 1 км міжнародних перевезень за кожний місяць та використання інтернет-ресурсу DELLA.com.ua/distance, для розрахунку відстані, оскільки жодних норм права, які б давали такі повноваження відповідачу судом не встановлено, а податковим органом не зазначено.

Суд вказує на те, що такий розрахунок має відбуватись виключно з дотриманням приписів чинного законодавства та на підставі первинної документації складеної суб'єктами господарювання.

Враховуючи зазначене, суд наголошує, що відповідач не був позбавлений права, провести зустрічну звірку платників податків, які здійснювали господарську діяльність та оформляли й подавали відповідні митні декларації, в яких вказано автотранспорт позивача та встановити на підставі первинної документації хто саме отримав дохід від надання послуг з перевезення товарів та які саме та між якими сторонами (підприємствами) були укладені договори поставки/транспортування (підписані акти виконаних робіт) в порядку передбаченому ст. 73 Податкового кодексу України, яким визначено, що з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв'язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. (п. 73.5 ст. 73).

Тобто, стверджуючи про здійснення господарської діяльності з перевезення/доставки/транспортування товарів та не включення і не відображення доходів від такої діяльності з боку позивача, відповідач мав би отримати документальне підтвердження господарських відносин між позивачем та іншими платниками податків, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування повноти їх не відображення в обліку платника податків, якщо такі обставини були б встановлені.

Суд вказує на те, що встановлення відображення в митних деклараціях використання транспорту позивача в господарських операціях третіх осіб є недостатнім та не підтверджує безумовної участі позивача в таких операціях, як і отримання ним відповідного доходу й відповідно несплату податків. До того ж, учасниками справи не заперечувалась наявність укладених договорів оренди автотранспорту позивача, навіть враховуючи надану відповідачем негативну оцінку меті та формальності їх укладення. В свою чергу, проведення вищевказаної зустрічної звірки також підтвердило або спростувало б висновки податкового органу щодо формальності договорів оренди транспорту позивача.

Разом з тим, відповідач не вчинив відповідних дій передбачених Податковим кодексом України для об'єктивного з'ясування вказаних обставин та отримання належної податкової інформації та доказів під час проведення перевірки.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість висновків відповідача, що МПП «Паллада» надавало міжнародні транспортно-експедиційні послуги (послуги за перевезення вантажів) іншим суб'єктам господарювання, які не включені до поданої звітності підприємства - рядку 01 Декларації про прибуток «Дохід від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку».

Крім того, під час розгляду справи, відповідачем зазначено, що аналізом даних бухгалтерського обліку встановлено, що станом на 01.01.2014 року по рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» обліковується кредиторська заборгованість по контрагенту ПП «Престижaвто» у сумі 2 266 423 грн.

Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в грудні 2014 року згідно з даними бухгалтерського обліку по контрагенту ПП «Престижaвто» МПП «Паллада» списано на фінансовий результат 740000 грн. кредиторської заборгованості, в грудні 2015 року - списано 307977 грн. на фінансовий результат.

МПП «Паллада» вищезазначену кредиторську заборгованість включено до складу інших операційних доходів, а саме - доходів від списання кредиторської заборгованості.

Взаємовідносини з ПП «Престижaвто» відбувались з вересня 2012 року по 2013 рік за поставлені автомобілі на загальну суму 3287615 грн., в результаті чого у зв'язку із несвоєчасними розрахунками з постачальником виникла кредиторська заборгованість станом на 01.01.2014 року у сумі 2266423 грн.

Відповідно до додатку 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до Декларації з податку на додану вартість, який міститься в АІС «Податковий блок» МПП «Паллада» формувався податковий кредит від ПП «Престижaвто» за період з вересня 2012 року по грудень 2013 року.

Представник відповідача вказує на те, що на порушення п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України МПП «Паллада» не відкориговано податковий кредит по списаній кредиторській заборгованості по контрагенту ПП «Престижaвто» на суму 174662,88 грн. МПП «Паллада» при списанні кредиторської заборгованості по контрагенту ПП «Престижaвто» збільшено фінансові результати діяльності підприємства на 1047977 грн., в тому числі за 2014 рік по рядку ряд.03 «Інші доходи» Декларації про прибуток - збільшено на 740000 грн., за 2015 рік - рядок 01 «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» - на 307977 грн.

Кредиторська заборгованість по розрахунках з ПП «Престижaвто» на рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» обліковується із врахуванням податку на додану вартість.

За результатами перевірки відповідачем відкориговано суму податкового кредиту по списаній кредиторській заборгованості ПП «Престижaвто» на суму 174662,88 грн.

Враховуючи зазначене, відповідач робить висновок, що відповідно до вимог п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України доходи МПП «Паллада» підлягають зменшенню на суму податкового кредиту по списаній кредиторській заборгованості ПП «Престижaвто» в розмірі 174 663 грн., отже податок на прибуток підлягає зменшенню на 31439 грн.

Суд критично оцінює такі висновки відповідача, оскільки у п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За таких підстав, якщо платник податків отримав товари, роботи, послуги на підставі договору купівлі-продажу (надання робіт/послуг), посилання відповідача на п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України є безпідставними.

Разом із тим, у п.198.5 ст.198.5 Податкового кодексу України перелічені випадки, коли платник податку на додану вартість повинний нарахувати податкові зобов'язання. Однак, серед підстав, встановлених п.198.5 ст.198.5 Податкового кодексу України немає визначення: "списання простроченої кредиторської заборгованості".

Разом із тим, ст.192 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для коригування податкового кредиту. Серед вказаного переліку відсутня така підстава для коригування податкового кредиту, як списання безнадійної кредиторської заборгованості.

Дана норма не регулює операції визнання заборгованості безнадійною. Так, при визнанні заборгованості безнадійною не відбувається зміна компенсації за товари/послуги та у продавця не виникає обов'язку виписати покупцю розрахунок коригування з наступним зменшенням у продавця податкових зобов'язань та зменшенням у покупця податкового кредиту.

Відтак, твердження відповідача про необхідність коригування податкового кредиту при списанні безнадійної кредиторської заборгованості суперечить ст.192 Податкового кодексу України. Аналогічну позицію неодноразово було висловлено і Вищим адміністративним судом України, зокрема по справам К/800/32280/16, К/800/51839/15.

Слід наголосити, що відповідно п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, встановлена презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Отже, за умови коли ст.192 Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для коригування податкового кредиту, платнику податків не потрібно коригувати податковий кредит з податку на додану вартість при списанні кредиторської заборгованості.

Крім того, суд враховує, що Білгород-Дністровською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області 19.03.2013 року складено Довідку № 480/15-02/25037369 (Том 3 а.с. 12-22) за результатами документальної позапланової виїзної перевірки МПП «Паллада» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2013 року.

Згідно вказаної Довідки перевіркою не встановлено порушень при відображенні МПП «Паллада» у декларації за грудень 2013 року бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 23416 грн.

Предметом вказаної перевірки, в тому числі була сума податку на додану вартість у розмірі 81616, 67 грн. у складі оплати за поставлений товар/надані послуги від ПП «Престиж авто».

Враховуючи вищевикладене висновки відповідача про завищення податку на прибуток за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014 р. на 22 000 грн., заниження доходу у сумі 9855800 грн. за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 у сумі 35745928 грн. та заниження податку на прибуток у сумі 1774 044 грн. не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Відтак, податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області від 13.11.2017 року № та від 14.02.2018 року № є протиправними та підлягають скасуванню.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи відповідач не довів належними і допустимими доказами те, що позивачем були порушені приписи законодавства України.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 32889, 00 грн. (Том 1 а.с. 4) згідно платіжного доручення № 163 від 27.02.2018 року.

Враховуючи зазначене, судові витрати у розмірі 32889, 00 грн. мають бути стягнуті з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Малого приватного підприємства "Паллада" до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області від 13.11.2017 року № та від 14.02.2018 року № .

Стягнути судові витрати в розмірі 32889, 00 грн. (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дев'ять) з Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Малого приватного підприємства "Паллада".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - Мале приватне підприємство "Паллада"(вул. Грецька, 1-А, будівля Г, м. Білгород-Дністровський, 67701, ).

Відповідач: Головне управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська, 4, м. Одеса, 65044) ().

Суддя Корой С.М.

.