Справа № 607/14150/17
Суддя: Братасюк В. М.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.2018 Справа №607/14150/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Братасюка В.М.

за участі секретаря судового засідання: Пушкар С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі позову заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Ліквідаційна комісія Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Ліквідаційна комісія Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про визнання дій Міністерства внутрішніх справ Українипротиправними щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ та зобовязання Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв'язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що працюючи в органах УМВСУ в Тернопільській області, 08 лютого 2002 року за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією йому надано довідку серії АГ № 0011122, якою встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60 %, причина якої - захворювання, пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також надано довідку серії АВ № 0815344, якою йому тимчасово, на строк до 01 березня 2003 року, встановлено III групу інвалідності у зв'язку із захворюванням пов'язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ. 01 червня 2002 року його звільнено з кадрів МВС за станом здоров'я із зняттям з військового обліку. 03 грудня 2015 за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією надано довідку серії АВ № 0613608, якою йому встановлено II групу інвалідності довічно, захворювання пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ. У зв'язку із встановленням йому II групи інвалідності довічно, котра настала внаслідок захворювання, пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ та відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року Кабінету Міністрів України, 08 вересня 2017 року він звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. Проте, листом від 12.10.2017 р. ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області його повідомлено, що з Департаменту фінансово-облікової політики МВС України повернулися його матеріали стосовно призначення одноразової грошової допомоги без права на виплату. До даного листа додано копію листа Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 27 вересня 2017 р. за вих. № 15/2-3444, зі змісту якого вбачається, що підставою для відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги є та обставина, що з дати первинного огляду МСЕК та встановлення 3-тьої групи інвалідності та відповідного ступеня втрати працездатності (08.02.2002 р.), до повторного огляду МСЕК та встановлення йому ІІ групи інвалідності і відповідного ступеня втрати працездатності, пройшло більше 2 років, що, на думку відповідача, за умовами п.4 Порядку № 850 не дає йому права на отримання грошової допомоги. Вважає, що вказана норма Порядку №850 не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.Зважаючи на вищевикладене, вважає, що дії відповідача, як суб'єкта владних повноважень, щодо відмови йому в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої чинним законодавством є протиправними, а тому просить суд позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Представник відповідача Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подано заперечення на позов, у задоволенні позову просять відмовити.

Представник третьої особи Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ та відповідно до наказу УМВС України в Тернопільській області №138о/о від 27 травня 2002 року ОСОБА_1 звільнено з 01 червня 2002 року з кадрів МВС за станом здоров'я із зняттям з військового обліку.

Відповідно до Свідоцтва про хворобу № 19 від 30.01.2002 р. військово-лікарської комісії УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_1 встановлено діагноз та постановлено, що захворювання пов'язані із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

08 лютого 2002 року за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією надано довідку серії АГ № 0011122, якою ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60 %, причина якої - захворювання, пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Крім того, 08 лютого 2002 року за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 надано довідку серії АВ № 0815344, якою йому тимчасово, на строк до 01 березня 2003 року, встановлено III групу інвалідності, захворювання пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

03 грудня 2015 за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією надано довідку серії АВ № 0613608, якою ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності довічно, захворювання пов'язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до цієї статті постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року Кабінет Міністрів України затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (Порядок № 850).

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

У відповідності до пунктів 7, 8 Порядку № 850 для призначення допомоги працівник міліції, у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби відповідні документи, а керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, в т.ч. висновок щодо виплати грошової допомоги.

Пунктом 9 Порядку № 850 визначено, що МВС в місячний строк після надходження документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Аналіз зазначених норм Порядку № 850 дає підстави для висновку, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової допомоги є виключною компетенцією Міністерства внутрішніх справ України, а на орган внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, покладено обов'язок по проведенню відповідних процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС) розпорядниками нижчої ланки.

08 вересня 2017 року, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності довічно, котра настала внаслідок захворювання, пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ та відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.

До зазначеного часу ОСОБА_1 за отриманням одноразової грошової допомоги не звертався, та, відповідно, допомоги не отримував.

Проте, листом від 12.10.2017 р. за вих.№ 273 заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_1Є, повідомлено, що з Департаменту фінансово-облікової політики МВС України повернулися його матеріали стосовно призначення одноразової грошової допомоги без права на виплату.

До даного листа від 12.10.2017 р. за вих.№ 273 додано копію листа Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 27 вересня 2017 р. за вих. № 15/2-3444, зі змісту якого вбачається, що підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги є та обставина, що з дати первинного огляду МСЕК та встановлення 3-тьої групи інвалідності та відповідного ступеня втрати працездатності (08.02.2002 р.), до повторного огляду МСЕК та встановлення Позивачу ІІ групи інвалідності та відповідного ступеня втрати працездатності, пройшло більше 2 років, що, на думку відповідача, за умовами п.4 Порядку № 850 не дає йому права на отримання грошової допомоги, з огляду на що матеріали відносно Позивача повернуто як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про міліцію», держава гарантує працівникам міліції соціальний захист. Право на отримання одноразової грошової допомоги, як уже зазначалося, встановлювалося статтею 23 Закону України «Про міліцію».

При цьому, у відповідності до розділу XI прикінцевих та перехідних положеньЗакону України «Про Національну поліцію», право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Судом встановлено, що відповідач мотивує свою відмову у виплаті одноразової грошової допомоги наявністю обставин, передбачених пунктом 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850.

Згідно з вказаною нормою якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Однак Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, виклавши позицію Верховного Суду у постанові від 13.02.2008року у справі К/9901/16183/18 808/111866/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.9 Кодексу адміністративного суду України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, шляхом визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ та зобовязання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року Кабінету Міністрів України, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» і відповідно вказаним Законом не встановлювалось обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодування або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне, стягнути з Міністерства внутрішніх справ України за рахунок бюджетних асигнувань 640 гривень судового збору в дохід державного бюджету, а також в користь ОСОБА_1 2000 гривень витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.2, 5, 20,72-77, 139, 243-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) до Міністерства внутрішніх справ України(, місцезнаходження: м. Київ, вул. Богомольця, 10, інд. 01601), третя особа Ліквідаційна комісія Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (місце знаходження м.Тернопіль, вул.Валова,11) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року Кабінету Міністрів України.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України за рахунок бюджетних асигнувань 640 гривень судового збору в дохід державного бюджету, а також в користь ОСОБА_1 2000гривень витрат на правничу допомогу .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30 - денний строк з дня складання повного тексту рішення, апеляційної скарги.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк