Справа № 530/1508/17
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 530/1508/17
Харківський апеляційний адміністративний суд
у складі колегії:
головуючого судді: Гуцала М.І.
суддів: Бенедик А.П. , Мельнікової Л.В.
за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.03.2018, суддя Должко С.Р. (повний текст рішення складено 12.03.2018) по справі № 530/1508/17

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2017 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі третя особа), в якому просить:

- визнати п.109 Протоколу №58 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 12 серпня 2016 року щодо відмови в розгляді документів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні ) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та повернення їх на доопрацювання протиправним та недійсним.

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, як інваліду з 11 березня 2016 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення ( контузії), захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з врахуванням того, що відповідно до п. «б» ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.03.2018 позов задоволено частково.

Визнано п.109 Протоколу №58 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 12.08.2016 щодо відмови в розгляді документів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та повернення їх на доопрацювання протиправним та недійсним.

3обовязано Міністерство оборони України розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, як інваліду з 11.03.2016, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до п. «б» ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх доводів апеляційної скарги, відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Стверджує про пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом, встановленого ч.2 ст.122 КАС України. Так, на думку відповідача, про повернення документів щодо призначення одноразової грошової допомоги на доопрацювання та про причини повернення документів ОСОБА_1 було письмово повідомлено і стало відомо ще у 2016 році з отриманого ним листа ІНФОРМАЦІЯ_2 № 10/707 від 13.09.2016. До суду позивач звернувся лише у жовтні 2017, тобто, після спливу більш ніж річного строку з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав. При цьому, позивач не скористався наданим йому правом звернутися із запитом стосовно результатів розгляду Міністерством оборони України його документів, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність у позивача процесуальної заінтересованості у результатах розгляду його документів відповідачем та пропущення строку звернення до суду без поважних причин. Вказав, що позивачем із заявою про виплату допомоги не було надано документу, що свідчить про обставини та причини поранення, зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. У документах позивача відсутні будь-які докази його госпіталізації та надання медичної допомоги у лікувальному закладі після отримання мінно-вибухової травми. Витяг з протоколу ЦВЛК та висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, на думку відповідача, не є належним документом про обставини та причини поранення у розумінні п.11 Порядку № 975.

Позивач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Вказав, що жодного повідомлення з Полтавського ОВК про результати розгляду поданих документів до жовтня 2017 року позивач не отримував,

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 що з листопада 1987 року по лютий 1989 року проходив військову службу в обмеженому контингенті військових сил в республіці Афганістан, де під час виконання службових обов`язків в грудні 1987 року отримав травму та осколкові поранення голови.

Рішенням Центральної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України від 10.11.2015 (протокол №4167) наявні в нього поранення, контузія та захворювання були пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Рішенням Полтавської МСЕК (довідка № АВ 0188498) ОСОБА_1 була вперше призначена 2 група інвалідності з 11.03.2016, у зв`язку з наявністю поранень, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Враховуючи, що позивач отримав інвалідність внаслідок травми, поранення, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі ст.ст.16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

ОСОБА_1 вперше встановлено другу групу інвалідності, внаслідок поранень, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах де велись бойові дії з 11.03.2016, саме з цієї дати він має право на отримання одноразової грошової допомоги (ОГД).

Заява ОСОБА_1 про виплату ОГД разом з приєднаними документами, подана до Полтавського ОВК, була скерована до Міністерства оборони України з клопотанням військового комісара про проведення виплати мені ОГД в сумі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії витягу з протоколу від 12.08.2016 №58 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі по тексту Комісія Міноборони) документи ОСОБА_1 , направлені до Міноборони Полтавським ОВК для вирішення питання щодо отримання останнім одноразової грошової допомоги, були повернуті на доопрацювання з посиланням на відсутність документів, які свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.(а.с. 10)

24.10.2017 позивач звернувся до Полтавського ОВК із заявою про повідомлення результатів розгляду комісією МОУ поданих ним документів про призначення одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи.(а.с. 18)

27.10.2017 ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім`я ОСОБА_1 оформлено лист №10/2164, у якому вказано, що відповідно до рішення Комісії Міноборони (протокол № 58 від 12.08.2016) заява ОСОБА_1 та документи щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 №975 повернуті Департаментом фінансів Міноборони на доопрацювання. Зазначено, що для повторного розгляду документів ОСОБА_1 та прийняття рішення необхідно додатково надати до Полтавського ОВК документ військової частини, що засвідчує факт отримання та причину і обставину його поранення (контузії, травми, каліцтва) позивача повідомляли листом Полтавського ОВК №10/707 від 13.09.2016. (а.с. 19)

При цьому, доказів направлення та вручення позивачу вказаного листа матеріали справи не містять.

Як зазначено позивачем у адміністративному позові про існування протоколу від 12.08.2016 №58 йому стало відомо лише у жовтні 2017 року в результаті отримання листа Полтавського ОВК від 27.10.2017 №10/2164. Вказаним листом його було проінформовано, що документи щодо виплати йому одноразової грошової допомоги повернуті Департаментом фінансів Міноборони на доопрацювання, питання щодо направлення документів до Департаменту для розгляду питання призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги буде розглянуто після надання останнім до Полтавського ОВК документів військової частини, що засвідчують факт отримання та причину і обставину його поранення (контузії, травми, каліцтва).

Позивач, не погодившись з рішенням Департаменту фінансів Міністерства оборони України про повернення на доопрацювання документів щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, 28.10.2017 звернувся до суду за даним позовом про визнання протоколу засідання комісії протиправним та недійсним, зобов`язання вчинити певні дії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатами розгляду висновку ІНФОРМАЦІЯ_2 та документів позивача. При цьому, з метою ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції, з вказівкою на ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Комісії Міноборони в частині повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 ..

Колегія суддів погоджується з такими висновкам суду першої інстанції, з огляду на таке.

Суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача, щодо повернення для доопрацювання документів позивача, для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленою йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обовя`зків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).

Так, відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ, соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Отже, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа № 21-135а15.

Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Частиною 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, станом на час встановлення позивачеві інвалідності 11.03.2016 механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі по тексту - Порядок № 975).

У відповідності до п.3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 11 Порядку передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

За приписами п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавцем встановлено два альтернативні варіанти рішень, які можуть прийматися розпорядником бюджетних коштів за результатами розгляду документів особи, яка претендує на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності - призначення допомоги або відмова у її призначенні. Цією нормою не надано Міноборони як розпоряднику бюджетних коштів приймати рішення про направлення документів на доопрацювання.

Відповідно до пункту другого Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 12 Порядку №975 (в редакції чинній на час звернення позивача за допомогою) призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Проте, всупереч приписів вказаного Порядку Міністерство оборони України не прийняло передбаченого рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Натомість, прийняття рішення про направлення документів на доопрацювання порядком не передбачено.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку щодо протиправності рішення Міністерства оборони України, оформленого відповідним протоколом, про повернення документів позивача на доопрацювання, проте обрав неналежний спосіб захисту прав позивача у вигляді визнання протиправним та скасування протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 19.08. 2016 №72 в частині, що стосувалась позивача.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що протокол сам по собі не є рішенням, а є документальною формою фіксації подій та прийнятих рішень, тому належним способом захисту прав позивача в цій частині буде скасування відповідного рішення, оформленого протоколом.

Вказані обставини є підставою для зміни судових рішень в частині обрання способу захисту прав позивача.

Також, враховуючи, що питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю строкової військової служби відповідачем не вирішено, оскільки документи повернуті на дооформлення, в межах розгляду цієї справи, судами безпідставно було покладено на Міністерство оборони України обов`язок розглянути питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у відповідності до п. «б» ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ.

Задовольняючи позов в цій частині, суд фактично встановив право позивача на отримання одноразової грошової після звільнення з військової служби у конкретному розмірі. При цьому суд не звернув уваги, що питання призначення виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям було врегульовано частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, яка діяла станом на час настання інвалідності позивача), яка передбачала дев`ять підстав настання права на отримання одноразової допомоги.

Таким чином, визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийнято суб`єктом владних повноважень за результатом розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним і не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійснені судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені.

За таких обставин належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Міністерство оборони України обов`язку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із прийняттям відповідного рішення згідно вимог законодавства.

Вказані обставини є підставою для зміни судових рішень в частині обрання способу захисту прав позивача.

Щодо стверджень заявника апеляційної скарги про пропущення позивачем шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

Вважаючи такі доводи апеляційної скарги необгрунтованими, суд апеляційної інстанції виходить з правових висновків, до яких дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 14.03.2018 по справі №1519/983/2012. Зокрема, суд касаційної інстанції зазначив, що перебування особи на військовій службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому необхідно керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Виходячи із приписів ст. 139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.03.2018 у справі № 530/1508/17 змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини судового рішення в наступній редакції:

«Скасувати рішення, оформлене Протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 12 серпня 2016 року №58 в частині повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Викласти абзац третій резолютивної частини судового рішення в наступній редакції:

«Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо наявності підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, з 2 березня 2016 року, відповідно до ст.16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

В іншій частині рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.03.2018 у справі № 530/1508/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М.І. Гуцал
Судді А.П. Бенедик Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 11.06.2018.