Справа № 2а-0770/2249/12
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

05 червня 2018 року

справа №2а-0770/2249/12

адміністративне провадження №К/9901/2763/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач)

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмежено відповідальністю «Іршавський завод продовольчих товарів» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року у складі колегії суддів Яворського І. О., Рибачука А. І., Клюби В. В. у справі № 2а-0770/2249/12 за адміністративним позовом Державної податкової інспекції в Іршавському районі Головного управління Міндоходів в Закарпатській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іршавський завод продовольчих товарів» про стягнення заборгованості по земельному податку в сумі 345 018 грн 59 коп.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року Державна податкова інспекція в Іршавському районі Головного управління Міндоходів в Закарпатській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Іршавський завод продовольчих товарів» (далі - Товариство, платник податків, відповідач у справі), з урахуванням змін та уточнень позовних вимог, про стягнення заборгованості з земельного податку у розмірі 345 018 грн. 59 коп., в тому числі пеня 46 402 грн. 21 коп.

29 травня 2013 року постановою Закарпатського окружного адміністративного суду позов задоволено частково та стягнуто за рахунок коштів з рахунків Товариства на користь Державного бюджету залишок заборгованості по земельному податку в сумі 163 629 грн. 80 коп.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з відсутності заявленого до стягнення податкового боргу по земельному податку у сумі 157 087 грн. з огляду на стягнення цієї заборгованості рішенням суду, яке набрало законної сили, а також безпідставності заявленої до стягнення суми податкового зобов'язання у розмірі 24 300 грн. 99 коп.

13 березня 2014 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Іршавський завод продтоварів» на користь державного бюджету заборгованість по земельному податку в сумі 320 717 грн. 60 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції помилково визначено період, за який вже стягнута заборгованість у розмірі 157 087 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині суд апеляційної інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення суми податкового зобов'язання у розмірі 24 300 грн. 99 коп.

03 квітня 2014 року відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій він посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме положень статті 55, 72 Кодексу адміністративного судочинства України. Заявник касаційної скарги доводить помилкове визначення судом апеляційної інстанції періоду, за який вже стягнута заборгованість з Товариства, вказує на відсутність оцінки судом апеляційної інстанції доказів, а також невідповідність резолютивної частини постанови фактично вирішеному клопотанню про заміну відповідача правонаступником, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

04 квітня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження та витребувано з Закарпатського окружного адміністративного суду справу № 2а-0770/2249/12.

28 квітня 2014 року до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення позивача на касаційну скаргу, в яких він погоджується з законністю та обґрунтованістю рішення суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

31 травня 2016 року справа № 2а-0770/2249/12 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

10 січня 2018 року справу № 2а-0770/2249/12 передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство знаходиться на податковому обліку у позивача та є платником земельного податку.

Платником податків подано податкові декларації зі сплати за землю за 2011, 2012 та 2013 роки із зазначенням розміру податкових зобов'язань, самостійно визначених платником у поданих розрахунках від 31 січня 2011 року № 810 та від 20 лютого 2012 року № 1402.

Наявність податкового боргу із сплати земельного податку доводиться податковим органом на підставі даних декларацій за 2011-2013 роки та податкових повідомлень - рішень від 12 грудня 2011 року № , яким до Товариства застосовано штрафні санкції в сумі 10 369 грн. 20 коп. та від 06 листопада 2012 року № , яким до платника податків застосовано штраф в сумі 24 300 грн. 99 коп.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно розрахунку заборгованості платника податків за період з 01 січня 2011 року по 28 травня 2013 року за Товариством рахується заборгованість в сумі 345 018 грн. 59 коп.

Судами першої та апеляційної інстанцій, серед іншого, встановлено що вимоги про стягнення заборгованості із сплати земельного податку неодноразово були предметом судового розгляду в інших адміністративних справах.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2012 року задоволено позовні вимоги податкового органу про стягнення з Товариства суми у розмірі 157 087 грн. 80 коп. по платі за землю.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сума 157 087 грн. 80 коп. - це сума заборгованості за січень-березень 2011 року, а також за 2010 рік.

27 серпня 2013 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №2а-0770/1627/11 провадження закрите, а постанова визнана нечинною внаслідок відмови податкового органу від позову через повне його погашення.

Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Положеннями пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, пункт 59.5. цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

З аналізу зазначених положень Податкового кодексу України висновується, що платник податків, який самостійно визначив податкові зобов'язання у поданих ним податкових деклараціях має сплатити в повному обсязі відповідні суми у встановлені податковим законодавством строки. Несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки є підставою для формування податковим органом та надіслання податкової вимоги. Податковий борг може бути стягнутий у судовому порядку за зверненням податкового органу. Стягнення податкового боргу у судовому порядку передбачає, що податковим органом виконано законодавчі приписи щодо порядку формування та направлення вимоги про стягнення відповідного податкового боргу.

Верховний Суд вважає висновки суду апеляційної інстанції щодо часткової правомірності дій податкового органу, спрямованих на стягнення боргу із земельного податку, передчасними.

Судами попередніх інстанцій не встановлено достовірно чи надсилалися відповідачу вимоги про стягнення податкового боргу і чи отримані вони відповідачем у встановленому законом порядку.

Судами попередніх інстанцій не враховано приписи статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), відповідно до якої формою звернення податкового органу про стягнення коштів за податковим боргом є подання, а не адміністративний позов.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду судами попередніх інстанцій) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо помилкового визначення судом першої інстанції періоду, за який вже стягнута заборгованість у розмірі 157 087 грн., адже суд першої інстанції не врахував ту обставину, що цю суму складає заборгованість не тільки за 2011 рік, але і за 2010 рік, який не охоплювався розрахунком у цій справі. Предметом позовних вимог у цій справі є стягнення заборгованості, починаючи з 01 січня 2011 року.

Поряд з цим суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення припустився аналогічної помилки, оскільки не виключив із суми, присудженої до стягнення, розмір заборгованості за січень-березень 2011 року, яка стягнута на підставі постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2012 року і вже погашена відповідачем.

Потребує достовірного встановлення період, за який стягнуто заборгованість у 2011 році, оскільки в ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у справі №2а-0770/1627/11 зазначено, що це заборгованість станом на 28 травня 2011 року, а не березень 2011 року, як вказує суд апеляційної інстанції.

Суд також погоджується з доводами касаційної скарги щодо нездійснення заміни відповідача, оскільки вказане клопотання в матеріалах справи наявне, але воно не вирішене і не відображене в остаточному рішенні суду апеляційної інстанції, так само як не оцінені судом апеляційної інстанції докази, надані на підтвердження сплати земельного податку після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Верховний Суд зауважує, що мета адміністративного судочинства досягається виключно за умови, якщо суд оцінює кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше суди не виконують свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до частин першої та другої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною четвертою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Враховуючи положення вищенаведених норм, Верховний Суд вважає, що податковим органом не виконано свій обов'язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для задоволення вимог про стягнення податкового боргу. При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій, в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, не витребувано у сторін документів та інформації, яка стала підставою для обґрунтування таких вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, пунктом 1 частини 2, частини 4 статті 353, статтями 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмежено відповідальністю «Іршавський завод продовольчих товарів» задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2013 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року у справі № 2а-0770/2249/12 скасувати.

Адміністративну справу № 2а-0770/2249/12 направити на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Гончарова

І.Я.Олендер