Справа № 823/1460/17
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1460/17 Суддя першої інстанції: О.А. Рідзель
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Кузьмишина О.М.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю:

позивача: - ОСОБА_1

представника відповідача: - Засунька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України Департаменту патрульної поліції №1360 від 04.09.2017 р. в частині звільнення позивача зі служби;

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України Департаменту патрульної поліції №353 о/с від 07.09.2017 р. в частині звільнення позивача зі служби;

- поновити позивача на посаду інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції в м. Черкаси Національної поліції України;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.09.2017 р. до часу поновлення на посаді.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Департаментом патрульної поліції Національної поліції України було не повністю дотримано законодавчо встановленої процедури службового розслідування вчинення дисциплінарних проступків, а оскаржувані рішення прийнято за відсутності належних доказів факту його вчинення позивачем і без доведення його вини.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 з 30.08.2015 року проходив службу в органах Національної поліції на посаді інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції в м. Черкаси.

04.09.2017 року відповідач прийняв оскаржуваний наказ №1360 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту ОВС України, Правил поведінки працівника МВС України, Правил етичної поведінки поліцейських позивача звільнено зі служби в поліції.

07.09.2017 року відповідач прийняв також наказ №353о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за п.6 ст.77 Закону №580-VIII (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Підставою прийняття вищевказаних наказів став висновок службового розслідування відповідача, затверджений 01.09.2017 року, в якому зазначено, що реалізуючи злочинний умисел, спрямований на отримання неправомірної вигоди, поєднаної із вимаганням ОСОБА_1, 15.11.2016 року близько 10 год. 20 хв., перебуваючи в м. Черкаси по вул. Чорновола під час попередньої домовленої зустрічі з ОСОБА_4 у автомобілі марки «Лексус» RX 350 д.н.з. НОМЕР_1, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення отримав від ОСОБА_4 неправомірну вигоду в сумі 3000 грн., яка була обумовлена ним раніше, за сприяння у позитивному вирішені питання щодо погодження будівництва паркувального майданчику за адресою: м. Черкаси, вул. Чорновола, 122/41, після чого був затриманий працівниками УСБУ в Черкаській області. Ці дії відповідачем розцінені як вчинення дисциплінарного проступку, не сумісного з проходженням служби.

Передумовою для заходів зі службового розслідування стало внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про відкриття кримінального провадження №0000222 за ознаками кримінального правопорушення, що передбачене ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України від 05.03.2001 р. №2341-ІІІ (далі - КК України), факт затримання позивача працівниками УСБУ в Черкаській області та лист прокуратури Черкаської області з проханням провести службове розслідування за вищевказаним фактом.

Позивач, вважаючи вказані накази протиправними, звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини регулюються Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 р. №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 р. №230 (далі - Інструкція №230) тощо.

Згідно з частиною першою ст.3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.. 1 та 5 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до пункт 1.1 Розділу ІІІ Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22 лютого 2012 року №155 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», кожен громадянин України, який вступає на службу до органів внутрішніх справ, добровільно покладає на себе обов'язок служіння Українському народові й захисту свободи, демократії, законності та правопорядку.

Пунктом 2.2 Розділу ІІІ вищевказаного Наказу передбачено, що професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки.

Відповідно до п. 3.2 - 3.3 Розділу ІІІ, службова діяльність працівника органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до такого морального принципу як лояльність, що передбачає вірність державі, повагу і коректне ставлення до державних та громадських інститутів, державних службовців.

Працівник не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання справа честі і обов'язку кожного працівника органів внутрішніх справ.

Пунктом 4.1 Розділу ІІІ встановлено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе певні моральні зобов'язання, а саме: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності, виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи.

Згідно ч. 3 пункту 7.8 працівник, який порушує принципи і норми професійної етики, втрачає добре ім'я і честь, дискредитує органи внутрішніх справ.

У разі вчинення протиправних діянь згідно з ч.1 ст.19 Закону №580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно із частиною 2 ст. 19 вищевказаного Закону, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п. 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про національну поліцію» від 23.12.2015 року №901-VII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений ст.14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Із оскаржуваного наказу про звільнення позивача від 07.09.2017 року № 353 о/с вбачається, що на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення саме за результатами службового розслідування у вигляді звільнення за порушення службової дисципліни, що виразилось у порушенні вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1,4, 9, 11 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-ІУ, п. 4 ч. 2, п. 2 ч. 4 та п. 1 ч. 7 розділу II Правил поведінки працівника апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ, що належать до сфери управління МВС, затверджених наказом МВС України від 28.04.2016 р. №326, абз. 1, 2, 7, 8 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 р. за № 1179.

Доводи суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача у зв'язку із недоведеністю вини у скоєнні кримінального правопорушення, так як вирок суду не набрав законної сили є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції.

Зокрема, п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено як підставу звільнення, реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено також підставою для звільнення і випадок набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що законодавець визначає як дві різні самостійні підстави звільнення: за результатами службового розслідування та за наслідками набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а тому посилання суду першої інстанції на те, що звільнення позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», є передчасним, оскільки вина позивача у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена не ґрунтуються на вимогах зазначеного законодавства.

Крім того, судом першої інстанції зроблено висновок, що відповідно до ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду від 22.11.2016 р. у справі № 711/9941/16-к, органом досудового розслідування позивачу повідомлено про підозру за ч. З ст. 368 КК України, отже службове розслідування було проведено всупереч вимог пункту 2.4 Інструкції.

Такий висновок суду першої інстанції, колегія суддів вважає помилковим.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, визначено, що службове розслідування не проводиться в разі отримання інформації про повідомлення особі про підозру в учиненні кримінального правопорушення, якщо його було проведено на підставі підпункту 2.2.2 цього пункту, а до особи (осіб), винної (их) у його скоєнні, ужито заходів дисциплінарного впливу.

Оскільки на момент повідомлення позивачу про підозру 16.11.2016 року до нього не було вжито заходів дисциплінарного впливу, проведення службового розслідування на підставі підпункту 2.2.2 Інструкції в даному випадку є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року справа №815/3636/15 (адміністративне провадження №К/9901/7668/18).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що накази Національної поліції України Департаменту патрульної поліції №1360 від 04.09.2017 р. в частині звільнення позивача зі служби та №353 о/с від 07.09.2017 р. в частині звільнення позивача зі служби прийняті відповідачем в межах та на підставі норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Доводи, викладені в позовній заяві спростовано висновками суду, викладеними вище.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Керуючись ст..ст. 9, 241, 242, 310, 317, 321, 322, 325, 329, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

О.М.Кузьмишина

Постанова складена в повному обсязі 12 червня 2018 року.