Справа № 820/11536/14
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 травня 2018 року

Київ

справа №820/11536/14

адміністративне провадження №К/9901/20975/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Шипуліної Т.М. (суддя-доповідач), Бившевої Л.І., Хохуляка В.В. розглянув у порядку письмового провадження справу №820/11536/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибоконсервний завод «Екватор» до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення за заявою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Західної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 05.06.2014 №1266 про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибоконсервний завод «Екватор» з питання дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» за період листопад - грудень 2013 року, та їх подальшої реалізації або використання у господарській діяльності підприємства.

Визнано протиправними дії Західної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо проведення документальної невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибоконсервний завод «Екватор» з питання дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» за період листопад - грудень 2013 року, та їх подальшої реалізації або використання у господарській діяльності підприємства, за результатами якої було складено акт від 01.07.2014 №2261/20-33-22-03-07/32674729.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 18.07.2014 №.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 залишено без змін постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 про задоволення позову.

Центральна об'єднана державна податкова інспекція міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області звернулася до Верховного Суду України про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 у справі №820/11536/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибоконсервний завод «Екватор» до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

У заяві відповідач просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016.

Ухвалою Верховного Суду України від 15.03.2017 відкрито провадження за заявою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 у справі №820/11536/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибоконсервний завод «Екватор» до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з припиненням своєї діяльності Верховним Судом України, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2018 у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Шипуліна Т.М. (суддя-доповідач), Бившева Л.І, Хохуляк В.В.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Шипуліної Т.М. від 28.02.2018 заяву Центральної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 у справі №820/11536/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибоконсервний завод «Екватор» до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення прийнято до провадження.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Суд перевірив матеріалами справи наведені у заяві доводи та дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Суди встановили, що на підставі наказу від 05.06.2014 №1266 відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибоконсервний завод «Екватор» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» за період листопад-грудень 2013 року, та їх подальшої реалізації або використання у господарській діяльності підприємства,

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 1306928,00грн.

За результатами перевірки відповідачем складено акт 01.07.2014 №2261/20-33-22-03-07/32674729та прийнято податкове повідомлення-рішення 18.07.2014 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 1960392,00грн.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У заяві про перегляд рішення суду касаційної інстанції податковий орган посилається на неоднаковість застосування у подібних правовідносинах пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

На обґрунтування заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 відповідачем подано постанову Верховного Суду України від 22.11.2016 у справі №826/11397/14.

У справі №820/11536/14 суди дійшли висновку, що наказ від 05.06.2014 №1266 на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибоконсервний завод «Екватор» є протиправним, оскільки позивачем було надано відповідь з письмовими поясненнями та документами в підтвердження таких пояснень на запит податкового органу. Також за висновками судів оскаржувані податкові повідомлення-рішення безпідставні, оскільки позивачем доведено реальність господарських операцій.

Вирішуючи питання про усунення неоднакового застосування касаційним судом норм матеріального права, на які посилається заявник, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до пунктів 79.1 та 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік обставин для здійснення документальної позапланової перевірки.

Так, відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з положеннями пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Судами встановлено, що податковим органом направлено позивачу запит від 14.05.2014 №5872/10/20-33-22-03-14/2Л про надання інформації та її документального підтвердження операцій по господарських відносинах за листопад, грудень 2013 року з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм», який було отримано 19.05.2014. Позивачем 30.05.2014 було надано відповідь на запит податкового органу, в якій була надана інформація та витребувані документи

Проте, суд звертає увагу на те, що отримання податковим органом відповіді платника податків на запит не виключає можливості призначення позапланової перевірки у випадку недостатності наданих відомостей або у випадку якщо надана інформація не спростовує виявлені факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового законодавства, та потребує подальшої перевірки, що судами попередніх інстанцій враховано не було.

Щодо позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень суд звертає увагу на наступне.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 у справі №820/11536/14, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився із висновком судів попередніх інстанцій, що операції між позивачем та його контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» з поставки риби фактично здійснювались та підтверджуються належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Суд з таким висновком не погоджується, оскільки статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Податковий орган в обґрунтування безпідставності позовних вимог посилався на фіктивність Товариства з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм». Акт перевірки позивача містить посилання на наявність кримінального провадження стосовно директора контрагента. Зазначені обставини ставлять під сумнів реальність господарських операцій між позивачем та вказаними товариствами.

При розгляді конкретної справи суди мають перевіряти та оцінювати такі доводи контролюючого органу щодо неможливості здійснення підприємствами легальної господарської діяльності.

Проте, у даній справі висновки судів про помилковість доводів відповідача щодо штучного формування податкового кредиту по операціям з Товариством з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» є передчасними та зроблені без належного з'ясування фактичних обставин справи.

Зазначені вище прогалини щодо обсягу, змісту, необхідності та достатності доказів унеможливлюють формулювання правового висновку щодо правильності застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) та статтями 241, 242, 243 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII), суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Центральної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2014, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 у справі №820/11536/14 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає

............................

...........................

...........................

Т.М.Шипуліна,

Л.І.Бившева,

В.В.Хохуляк,

Судді Верховного Суду