Справа № 820/1799/18
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 р. справа № 820/1799/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук'янчук О.І.,

за участю: представника позивача - Янковського С.А., представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконними податкові повідомлення - рішення № 2 від 16.02.2018 року та № 2 від 16.02.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що контролюючий орган прийшов до безпідставного висновку про те, що договірні відносини ТОВ СП "Родіна" з контрагентами ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп» не опосередковуються реальним виконанням операції, яка становить їх предмет, оскільки підприємством не надано до перевірки ТТН, сертифікатів якості товару, документів на підтвердження наявності складських приміщень, з яких було проведено транспортування ТМЦ, що, на думку контролюючого органу, унеможливлює підтвердження факту переміщення ТМЦ. Представник позивача зазначив, що факт реального виконання договірних відносин з контрагентами підтверджується належними первинними документами: договорами, ТТН, видатковими накладними, платіжними дорученнями, доказами наявності відповідних складських приміщень, кваліфікованого персоналу, технічного обладнання. Посилання контролюючого органу на наявність в базах даних записів про те, що контрагенти позивача фігурували по кримінальним правопорушенням, представник позивача вважає безпідставним, оскільки платник податків, за умови його необізнаності, не може нести відповідальність за недобросовісні дії свого контрагента, а тим більше перевіряти чи реальною була воля засновників даного підприємства на здійснення господарської діяльності. На підставі вищезазначеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та скасувати оскаржувані податкові повідомлення - рішення, з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що під час проведення перевірки встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій між ТОВ СП "Родіна" з контрагентами ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп», з огляду на те, що позивачем не надано до перевірки докази на проведення транспортування товару, довіреностей на отримання товару, сертифікатів якості ТМЦ та наявності складських приміщень. Також, представник відповідача вказав, що в інформаційних базах податкового органу наявна інформація щодо кримінального провадження, порушеного відносно контрагентів позивача - ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп». На підставі вищезазначеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі повідомлення від 19.12.2017 року № 1040, наказу від 18.12.2017 року № 7908, відповідно до п. 41.1 ст. 41, п. 61.1, 61.2 ст. 61, п.п. 62.1.3 п. 62.1 ст.62, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1., 79.2 ст.79 Податкового кодексу фахівцем ГУ ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «СП «Родіна» з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо визначення сум податкового кредиту та податкових зобов'язань, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ: травень, червень, грудень 2015 року, вересень 2016 року по взаємовідносинах з ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп».

За результатами перевірки було складено Акт № 279/20-40-14-22-07/00708348 від 26.01.2018 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення ТОВ «СП «Родіна»:

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, абз. «а» п.198.1, п.198.6

ст.198, п.п. і п.201.1., п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податкових зобов'язань по спеціальній декларації на загальну суму 376 279,00 грн. в результаті чого завищено від'ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.21), в результаті чого занижено нараховану суму податку на додану вартість до сплати (р. 18.1) в сумі 210 962,00 грн. у т.ч. за грудень 2015 року та встановлено завищення податкового кредиту по спеціальній декларації на загальну суму 1 054,00 грн. в результаті чого за вересень 2016 року завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду (р. 19) в сумі 1 054,00 грн.;

- не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку по взаємовідносинам з ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп».

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки № 279/20-40-14-22-07/00708348 від 26.01.2018 року подав до ГУ ДФС у Харківській області заперечення (вх. № 6795/10 від 16.02.2018 року).

16.02.2018 року ГУ ДФС у Харківській області на підставі акту перевірки № 279/20-40-14-22-07/00708348 від 26.01.2018 року було прийнято податкові повідомлення-рішення № 2 від 16.02.2018 року та № 2 від 16.02.2018 року.

Як було встановлено під час розгляду справи, підставою для винесення вказаних податкових повідомлень-рішень слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про нереальність господарських операцій ТОВ СП "Родіна" з контрагентами ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп» у перевіряємий період.

Проте суд не погоджується із вказаними висновками, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ СП "Родіна" (постачальник) та ТОВ «Делюкс Плюс» (покупець) укладено договір поставки № ДГ-0000549 від 18.12.2015 року з доповненнями (а.с. 44 - 47).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов'язується передати покупцеві продукцію, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Товаром, що поставляється за договором, є зернові культури (кукурудза, пшениця, ячмінь) (п. 1.2 договору).

Кількість товару визначається у доповненнях, які є невід'ємною частиною даного договору, та після підписання їх сторонами, набувають чинності специфікацій, передбачених ГКУ, та становлять невід'ємну частину даного договору (п. 2.1 договору).

Факт документального підтвердження реалізації ТОВ СП "Родіна" товару на адресу ТОВ «Делюкс Плюс» підтверджується видатковими накладними № РН-0000392 від 22.12.2015 року, № РН-0000398 від 23.12.2015 року, ТТН №№ 206-216 від 22.12.2015 року.

Оплата за отриманий товар проведена в безготівковій формі згідно банківскьої виписки (т.1 а.с. 63-64).

З приводу зауважень контролюючого органу щодо обставин поставки ТМЦ, то відповідно до п. 3.2 договору, поставка товару за договором здійснюється на умовах, визначених у доповненні.

Так, п. 3 доповнення до договору № 1 від 18.12.2015 року зазначено, що базис поставки - FCA.

За умовами FCA, згідно правил інтерпретації "ІНКОТЕРМС - 2000", продавець зобов'язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 "а", у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки. Продавець позбавлений обов'язку щодо забезпечення перевезення товару.

Щодо зауважень контролюючого органу про навантаження товару в с. Гавриші, в той час, як вантажовідправник ТОВ СП "Родіна" територіально знаходиться в с. Крисино, Богодухівського району, Харківської області, то представник позивача зазначив, що в с. Гавриші знаходить комплекс нерухомого майна, власником якого є ТОВ СП "Родіна".

На підтвердження вказаних обставин, представник позивача залучив до матеріалів справи рішення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 226-227).

Окрім того, факт бухгалтерського обліку ТМЦ (кукурудзи) підтверджується оборотно - сальдовими відомостями по рахунку 27 (т.1 а.с. 199-202).

Щодо договірних відносин між ТОВ СП "Родіна" (постачальник) та ТОВ «Компанія Нікос» (покупець), то останні сформувались на підставі договору купівлі - продажу № ДГ-0000258 від 20.05.2015 року (т.1 а.с. 66).

Так, предметом вказаного правочину була поставка цукру -піску на умовах самовивозу протягом 2 днів з момента отримання предоплати (п.п. 1-3 договору).

На підтвердження реалізації вказаного товару, ТОВ СП "Родіна" залучено до матеріалів справи видаткові накладні № РН-0000167 від 21.05.2015 року, № РН-0000173 від 25.05.2015 року.

Оплата проводилась у безготівковій формі згідно банківської виписки (а.с. 70).

Отримання ТОВ «Компанія Нікос» ТМЦ від ТОВ СП "Родіна" відбулось згідно довіреності № 1 від 20.05.2015 року, яка сформована на виконання рахунку - факт № 50 від 20.05.2015 року, яка залучена до матеріалів справи.

Згідно пояснень позивача, цукор - пісок, який поставлявся ТОВ «Компанія Нікос» було виготовлено ПАТ «Первухінський цукровий завод» на замовлення ТОВ СП "Родіна", згідно договору на переробку давальницької сировини № 25 від 15.09.2014 року., виконання якого підтверджується актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) № , № , № , № , № , № , № , № , № .

Обов'язок по зберіганню виготовленого цукру було також покладено на ПАТ «Первухінський цукровий завод» згідно п. 1.1. договору № 25 від 15.09.2014 року, виконання чого підтверджується обліковими картками по рахунку 631, листами ТОВ СП "Родіна" до ПАТ «Первухінський цукровий завод» на відпуск продукції № 493 від 25.05.2015 року, № 484 від 21.05.2015 року, видатковими накладними № ВД-0000108 від 25.05.2015 року, № ВД-0000101 від 21.05.2015 року.

Оплата за послуги по зберіганню ТМЦ станом на 01.10.2015 року не була проведена в повному обсязі, що підтверджується листом ПАТ «Первухінський цукровий завод» на адресу ТОВ СП "Родіна" № 1120 від 15.10.2015 року та актом звірки взаємних розрахунків з 01.01.2015 року по 31.10.2015 року.

Також, між ТОВ СП "Родіна" (продавець) та ПП «Агро-олбіком» укладено договір купівлі - продажу № ДГ-0000300 від 03.06.2015 року, предметом якого була поставка ячменю на умовах самовивозу протягом 2 днів з момента отримання предоплати (п.п. 1-3 договору) (т.1. а.с. 72).

Факт виконання умов вказаного правочинну підтверджується видатковими накладними № РН-000191 від 09.06.2015 року, № РН-000190 від 09.06.2015 року, № РН-000188 від 05.06.2015 року.

Транспортування товару здійснювалось на підставі ТТН № 46 від 05.06.2015 року, № 45 від 05.06.2015 року, № 448 від 09.06.2015 року, № 446 від 09.06.2015 року, № 49 від 09.06.2015 року.

Щодо зауважень контролюючого органу про навантаження товару в с. Першотравневе, в той час, як вантажовідправник ТОВ СП "Родіна" територіально знаходиться в с. Крисино, Богодухівського району, Харківської області, то представник позивача зазначив, що в с. Першотравневе знаходить комплекс нерухомого майна, власником якого є ТОВ СП "Родіна".

На підтвердження вказаних обставин, представник позивача залучив до матеріалів справи рішення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 222-223).

Також, як вбачається з матеріалів справи, ПП «ХС Груп» на адресу ТОВ СП "Родіна" було поставлено труби профільні та листи згідно видаткової накладної № СК-0003021 від 22.09.2016 року, рахунка - фактури № СК-0005099 від 08.09.2016 року, видаткової накладної № СК-0003023 від 22.09.2016 року, рахунка - фактури № СК-0005221 від 13.09.2016 року, видаткової накладної № СК-0003201 від 30.09.2016 року, рахунка - фактури № СК-0005547 від 22.09.2016 року (т.1. а.с. 83-85).

Факт оплати за отримані ТМЦ підтверджується платіжними дорученнями № 789 від 21.09.2016 року, № 811 від ь22.09.2016 року, № 833 від 27.09.2016 року (т.1 а.с. 86-88).

Вказані ТМЦ були отримані заступником директора Макаренко М.О. на підставі довіреностей № 516 від 21.09.2016 року, № 532 від 28.09.2016 року.

Облікування отриманого товару підтверджується картками рахунку 631(а.с. 89-92)

Окрім того, наявність на обліку в ТОВ СП "Родіна" необхідної сільськогосподарської техніки, складських приміщень, будівель та кваліфікованого персоналу для забезпечення господарської діяльності підприємства підтверджується оборотно - сальдовими відомостями по рахункам № 104, 103 та штатним розписом підприємства (т.1 а.с. 203-213, 216-221).

Будь-яких зауважень до вказаних первинних документів у контролюючого органу не виникло.

По суті позовних вимог суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг визначає стаття 188 Податкового кодексу України.

Так, пункт 188.1 зазначеної статті встановлює, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (в редакції до внесення змін згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання або виготовлення товарів та послуг); б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності) (в редакції до внесення змін згідно із Законом№ 1797-VIII від 21.12.2016, після внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності)); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України (в редакції згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

До внесення змін Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 в наступній редакції - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду).

Оцінивши правочини, укладені позивачем з ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп» за правилами ст. 90 КАС України, суд зазначає, що останній укладено між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону.

Доказів повернення коштів до контрагента позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов'язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься.

За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару (послуг) визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

В акті перевірки контролюючим органом не заперечується проти правильності та повноти оформлення первинних документів, які складалися позивачем та його контрагентом.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за договором, укладеним з контрагентом іншого результату, ніж покупка товару та подальша його реалізація з метою отримання прибутку.

Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ТОВ СП "Родіна", наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків, а відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового.

Як вбачається зі змісту акту перевірки (т.1 зворотній бік а.с. 16), контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарської операції позивача на підставі того, що ТОВ СП "Родіна" не надано документального підтвердження транспортування товару по взаємовідносинам з ТОВ "Компанія "Нікос".

Суд вказує на необґрунтованість позиції відповідача про нереальність вчинення господарських операцій за відсутності оформлених ТТН, оскільки за умови надання підприємством всіх належно оформлених підтверджуючих документів, а товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Поряд із тим, відповідачем не надано до суду доказів того, що вказані документи відносяться до документів суворої первинної звітності та обов'язково мають бути оформлені щодо кожної господарської операції.

Суд зауважує, що наявність транспортних документів на перевезення товарно - матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість не є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.02.2018 року по справі №813/1974/17.

Суд також зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що відповідний вантаж фактично не був отриманий вантажоодержувачем, суб'єкт владних повноважень ані в ході проведення перевірки, ані в ході розгляду справи не подав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження відсутності факту перевезення та отримання продукції .

Суд вважає за потрібне звернути увагу, що в умовах дії принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх дійсної сутності, а не лише виходячи з правильності їх юридичного оформлення та документування, у податковому обліку господарські операції мають відображатися відповідно до їх реального економічного змісту. Для цілей оподаткування зміст господарської операції має встановлюватися на підставі аналізу дійсних змін майнового стану її учасників. Документальне оформлення є лише формою представлення інформації про юридичний факт, тоді як саме з юридичним фактом податкове законодавство пов'язує зміни у податковому обліку платника.

Також слід відмітити, що наявність або відсутність сертифікатів якості або відповідності при поставці товарів має значення виключно для подальшої їх реалізації і не впливають на оподаткування таких операцій, а тому посилання відповідача на відсутність вказаних первинних документів судом до уваги не приймається.

Як вбачається зі змісту акту перевірки та відзиву відповідача на позов, податковий орган прийшов до висновку про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп», посилаючись на наявність відкритих кримінальних проваджень.

Водночас, відповідачем в обґрунтування своєї правової позиції та всупереч принципу офіційності в адміністративному судочинстві не надано до суду вироку суду з відповідними висновками стосовно фіктивної господарської діяльності ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп», що, в свою чергу, вказує на недоведеність відповідачем схемного характеру операцій у рамках взаємовідносин з ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп», що виключає законність донарахування за оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицію Верховного суду України, яка висловлена в постанові 13.03. 2018 року по справі №801/6934/13-а.

При цьому, інших доказів, які б вказували на фіктивність правочинів позивача із вказаним контрагентом податковим органом не зафіксовано ані в акті перевірки, ані в ході судових засідань, а зауважень відповідача до наданих первинних документів матеріали справи також не містять.

Окрім того, суд вважає за потрібне зазначити, що сам факт порушення кримінальної справи проти ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп» в рамках кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами, а під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів, незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицію Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17 (провадження № К/9901/1349/17).

При цьому, інших доказів, які б вказували на фіктивність правочину позивача із вказаним контрагентом податковим органом не зафіксовано ані в акті перевірки, ані в ході судових засідань, а зауважень відповідача до наданих первинних документів матеріали справи також не містять.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів контрагентів позивача - ТОВ «Компанія «Нікос», ПП «Агро-Олбіком», ТОВ «Делюкс Плюс», ПП «ХС Груп», та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Таким чином, господарські операції Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документам, відтак податкові повідомлення - рішення № 2 від 16.02.2018 року та № 2 від 16.02.2018 року прийнято необґрунтовано та підлягають скасуванню, а відтак позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" слід задовольнити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" (вул. Центральна, буд. 51,с. Крисине, Богодухівський район, Харківська область, 62144, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, 61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 2 від 16.02.2018 року та № 2 від 16.02.2018 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" (вул. Центральна, буд. 51,с. Крисине, Богодухівський район, Харківська область, 62144, ) сплачену суму судового збору в розмірі 3524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області ( вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 червня 2018 року.

Суддя Горшкова О.О.