Справа № 804/403/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа №804/403/16

адміністративне провадження №К/9901/11787/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 (суддя Сидоренко Д.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 (колегія суддів у складі: Божко Л.А., Кругового О.О., Лукманової О.М.) у справі № 804/403/16 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до прокуратури Дніпропетровської області, в якому з урахуванням доповнення до позовної заяви, просила: визнати протиправним та скасувати наказ від 14.12.2015 № 2752к про її звільнення з посади прокурора прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та органів прокуратури Дніпропетровської області; поновити її на роботі в органах прокуратури Дніпропетровської області; поновити на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 з 14.12.2015; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.12.2015 по 30.05.2016 у розмірі 63 761,49 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 08.06.2012 позивач обіймав посаду прокурора прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу.

24.07.2015 позивач подав заяву до прокуратури Дніпропетровської області, у якій просив допустити його до тестування для зайняття вакантної посади прокурора прокуратури Криворізької місцевої прокурори № 3 Дніпропетровської області, де зазначав, що з вимогами щодо несумісності, визначеними статтею 18 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), ознайомлений.

Наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 № 76ш, у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, міжрайонних, прокуратур із штатного розпису прокуратури Дніпропетровської області виключено штатний розпис прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та встановлено у штатному розписі Криворізької місцевої прокуратурі № 3 Дніпропетровської області 37 одиниць, у тому числі: керівник 1; перший заступник керівника - 1; заступник керівника - 2; прокурор - 27, головний спеціаліст з питань захисту державних таємниць - 2; спеціаліст 1 категорії - 2; водій - 1; прибиральник службових приміщень - 1, всього 37 штатних одиниць.

25.09.2015 ОСОБА_1, у відповідності до вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та пункту 5-1 Перехідних положень Закону № 1697-VII, попереджена про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі непроходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015.

За результатами проходження ОСОБА_1 тестування для зайняття посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області нею отримано підсумковий бал - 95,3, у зв'язку з чим вона перебувала на 34 місці у рейтинговому списку. Результати тестування позивач не оскаржував.

Наказом прокурора Дніпропетровської області від 14.12.2015 № 2752к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Саксаганського район м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та з органів прокуратури з 14.12.2015 у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII та пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшли висновку, що відповідач правомірно звільнив позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, з огляду на те, що він не набрав необхідної кількості балів, які б дозволили йому зайняти посаду прокурора Криворізької місцевої прокурори № 3 Дніпропетровської області на конкурсній основі.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням вимог чинного законодавства та принципів адміністративного судочинства, матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом № 1697-VII.

Згідно з пунктом 1 розділу XII «Прикінцеві положення», вказаного вище Закону, який набрав чинності з 15.07.2015, за виключенням: пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону, які набирають чинності 15.04.2016; статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15.12.2015.

У додатку до Закону № 1697-VII наведено перелік і територіальну юрисдикцію місцевих та військових прокуратур, які запроваджують з 15.12.2015 (абзац третій пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1697-VII.

Відповідно до підпункту «в» пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону, прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

На виконання пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII метою кадрового наповнення місцевих прокуратур наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 № 98 затверджено Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури (чинний на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 98).

Відповідно до пункту 1.2 Розділу І Порядку № 98 на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Пунктами 9.1, 9.5 Розділу ІХ Порядку № 98 передбачено, що рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності. Керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Таким чином, прокурори, які на день набрання чинності Законом № 1697-VII працювали у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах призначаються на посаду прокурора в новоутворену місцеву прокуратуру за умови успішного проходження тестування.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VІІ прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Враховуючи, що необхідний рейтинговий бал, який би дозволяв позивачу претендувати на роботу у місцевій прокуратурі, ним не набрано, суди правильно виходили з відсутності у відповідача законних підстав пропонувати позивачу переведення на іншу посаду в новоутвореній прокуратурі.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що приймаючи наказ від 14.12.2015 про звільнення позивача з посади прокурора прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та з органів прокуратури, відповідач діяв на підставах та в межах закону.

Щодо доводів касаційної скарги про порушення відповідачем норм трудового законодавства при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюються законодавством. У свою чергу порядок призначення прокурорів місцевих прокуратур, які на день набрання чинності Законом № 1697-VII працювали у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, визначено цим Законом та Порядком № 98. За цими нормативними актами, які є спеціальними порівняно з нормами КЗпП України, умовою призначення прокурора на посаду в реорганізовану прокуратуру є успішне проходження тестування, а така умова позивачем не виконана, - у зв'язку з чим у відповідача не виникло обов'язку працевлаштовувати позивача в новоутвореній місцевій прокуратурі.

Посилання касатора на ту обставину, що у день видачі наказу про звільнення наказ Генерального прокурора України від 23.09.2015 № 76ш, покладений в його основу, не набув чинності, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначеним наказом зі штатного розпису прокуратури Дніпропетровської області у зв'язку з припиненням діяльності шляхом реорганізації з 15.12.2015 було виключено, зокрема, прокуратуру Саксаганського району Дніпропетровської області. Натомість включено штатні розписи новоутворених місцевих прокуратур. У результаті вказаної реорганізації посаду прокурора прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яку обіймала ОСОБА_1, скорочено 14.12.2015, про що вона була попереджена 25.09.2015, а тому наявність в наказі про її звільнення, зокрема, посилання на наказ від 23.09.2015, не суперечить вимогам Закону № 1697-VІІ і прав позивача не порушує.

Крім того, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що суд першої інстанції в порушення пункту 1 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, чинній до 15.12.2017) у вступній частині постанови вказав неправильну дату її прийняття, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи та такий недолік може бути усунений судом, що ухвалив відповідне рішення.

Як вбачається з Журналу судового засідання від 30.05.2016 вступна та резолютивна частина судового рішення першої інстанції була проголошена в судовому засіданні 30.05.2016 о 10:41:28. Крім того, у мотивувальній частині судового рішення першої інстанції зазначено, що вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 30.05.2016, у повному обсязі постанову складено 06.06.2016.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б привести до ухвалення незаконного рішення, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Доводи касаційної скарги обставин справи і висновків судів не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 у справі № 804/403/16 залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус
Т.Г. Стрелець