Справа № 808/159/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 квітня 2018 року 13:06Справа № 808/159/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О. та представників

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «ЕЛТА»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «ЕЛТА» (далі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.10.2017 №, № та №, якими позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 7963313 грн., збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 98099 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 49049,50 грн., зменшено суму податкового зобовязання з податку на додану вартість на 1160857 грн. та зменшено податковий кредит на 902818 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за наслідками позапланової виїзної документальної перевірки позивача 19.10.2017 відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає зазначені податкові повідомлення-рішення, які були прийняті на підставі необґрунтованих висновків відповідача, викладених в акті перевірки від 15.09.2017 №513/08-01-14-09/23790967 (далі Акт перевірки 1) та акті перевірки від 13.10.2017 №580/08-01-14-09/23790967 (далі Акт перевірки 2), протиправними, висновки про не підтвердження факту вчинення між позивачем та його контрагентами правочинів необґрунтованими та безпідставними.

Ухвалою суду від 17.01.2018 провадження у справі було відкрите, підготовче засідання призначене на 12.02.2018.

07.02.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позов (т. 1 а.с. 211-228).

12.02.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача (т. 1 а.с. 229-235).

Ухвалою від 12.02.2018 розгляд справи був відкладений та призначене підготовче засідання на 13.03.2018.

19.02.2018 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь позивача (т. 1 а.с. 242-244).

07.03.2018 від позивача до суду надійшли клопотання про долучення до справи додаткових доказів в обґрунтування своїх вимог (т. 1 а.с. 246, т. 2 а.с. 1-4).

Ухвалою від 13.03.2018 за клопотанням представника відповідача строк підготовчого провадження був продовжений, підготовче засідання відкладене на 11.04.2018.

10.04.2018 від відповідача до суду надійшли додаткові письмові пояснення по справі (т. 26 а.с. 160-162).

11.04.2018 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до справи додаткових доказів в обґрунтування своїх вимог (т. 26 а.с. 176).

11.04.2018 судом було закінчене підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті на 11.04.2018.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимоги з підстав, викладених у письмовому відзиві.

У судовому засіданні 11.04.2018 судом були проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

На підставі направлення №1800 від 04.09.2017 в період з 05.09.2017 по 11.09.2017 співробітником відповідача була проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за грудень 2016 року та податку на прибуток за 2016 рік при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Флай Енерджі» (колишнє ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова ініціатива») та з податку на додану вартість за лютий 2017 року та податку на прибуток за І квартал 2017 року при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Конфорден Неотрейд». За наслідками перевірки був складений Акт перевірки 1.

Згідно висновків Акту перевірки 1 (т. 1 а.с. 38-39) відповідачем встановлено порушення позивачем:

- пп.пп. 14.1.36, 14.1.54, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 135.1 ст. 135 ПК України, встановлено завищення задекларованих субєктом господарювання показників «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» внаслідок проведення операцій, реальність здійснення яких не підтверджена по ланцюгу постачання на загальну суму 5004585 грн., у тому числі по періодах: 2016 рік у сумі 2958728 грн., за І квартал 2017 року у сумі 2045857 грн. Дане порушення податкового законодавства не призвело до заниження або завищення підприємством податку на прибуток;

- пп.пп. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187 ПК України, встановлено завищення податкових зобовязань з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобовязань, внаслідок проведення операцій, реальність здійснення яких не підтверджена по ланцюгу постачання на загальну суму 1352343 грн., в тому числі по періодах: грудень 2016 року 707786 грн., лютий 2017 року 644557 грн.;

- пп.пп. 14.1.36, 14.1.181, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України, встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобовязань, внаслідок проведення операцій, реальність яких не підтверджена на загальну суму 1000917 грн., в тому числі по періодах: грудень 2016 року 591746 грн., лютий 2017 року 409171 грн.

22.09.2017 позивачем були подані заперечення на Акт перевірки 1.

За наслідками розгляду заперечень позивача на Акт перевірки 1, на підставі направлення від 04.10.2017 №207 співробітником відповідача була проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з питань, що викладені у запереченнях на Акт перевірки 1. За наслідками перевірки був складений Акт перевірки 2.

Згідно висновків Акту перевірки 2 (т. 1 а.с. 67) відповідачем встановлено порушення позивачем:

з податку на прибуток:

- п.п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134 ст. 134 ПК України, що призвело до завищення суми збитків всього на суму 5004585 грн., у тому числі по періодах: 2016 рік у сумі 2958728 грн., за І квартал 2017 року у сумі 2045857 грн.;

з податку на додану вартість:

- пп.пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, пп. «а» п. 198.1, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України позивачем завищено податковий кредит на суму 98099 грн. за лютий 2017 року, сформований від ТОВ «Конфорден Неотрейд» та не реалізований на контрагентів-покупців (використано при виробництві власної продукції), що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку відємного значення попереднього звітного періоду (р. 18 податкової Декларації з ПДВ) за лютий 2017 року на 98099 грн.;

- пп.пп. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187 ПК України, встановлено завищення податкових зобовязань з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобовязань, внаслідок проведення операцій, реальність здійснення яких не підтверджена по ланцюгу постачання на загальну суму 1160857 грн., в тому числі по періодах: грудень 2016 року 707786 грн., лютий 2017 року 453071 грн.;

- пп.пп. 14.1.36, 14.1.181, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, що не призвело до виникнення грошових зобовязань, внаслідок проведення операцій, реальність яких не підтверджена на загальну суму 902818 грн., в тому числі по періодах: грудень 2016 року 591746 грн., лютий 2017 року 311072 грн.

Листом від 20.10.2017 №16232/10/08-01-14-09-18 (т.1 а.с. 71) відповідач надіслав в адресу позивача податкові повідомлення-рішення від 19.10.2017:

- № (т.1 а.с. 72), яким на підставі Акту перевірки 1 та Акту перевірки 2 встановлено порушення позивачем пп.пп. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України та зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за грудень 2016 року на 2958728 грн. та за березень 2017 року на 5004585 грн.;

- № (т.1 а.с. 74), яким на Акту перевірки 1 та Акту перевірки 2 встановлено порушення позивачем пп.пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, пп. «а» п. 198.1, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України та збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 147148,50 грн., з яких за основним платежем 98099 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 49049,50 грн.

- № (т.1 а.с. 76), яким на Акту перевірки 1 та Акту перевірки 2 встановлено порушення позивачем пп.пп.14.1.36, 14.1.231, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, у звязку з чим позивачу за грудень 2016 року зменшено суму податкового зобовязання з ПДВ на 707786 грн. та суму податкового кредиту з цього податку на 591746 грн., за лютий 2017 року зменшено суму податкового зобовязання з ПДВ на 453071 грн. та суму податкового кредиту з цього податку на 311072 грн., а всього зменшено податкового зобовязання з ПДВ на 1160857 грн. та податкового кредиту з ПДВ на 902818 грн.

Листом від 27.10.2017 №16756/10/08-01-14-09-18 (т. 1 а.с. 69-70) відповідачем були внесені зміни в п. 3.1.3 розділу 3 «Висновок щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на прибуток, у розділі 4 «Висновок» абзац 1 щодо податку на прибуток викладено в наступній редакції:

«Перевіркою ТОВ ВКФ «Елта» встановлено порушення:

з податку на прибуток:

- п.п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134 ст. 134 ПК України, що призвело до завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 7963313 грн., у тому числі по періодах: 2016 рік у сумі 2958728 грн., за І квартал 2017 року у сумі 5004585 грн.

Не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх у адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України від 21.12.2017 №31876/6/99-99-11-01-01-25 (т. 1 а.с. 78-83) у задоволенні скарги позивача було відмовлено, податкові повідомлення-рішення відповідача від 19.10.2017 №, № та № залишені без змін.

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд виходить з наступного.

В Актах перевірки зазначено, що в період, який перевірявся, позивач мав фінансово-господарські операції із ТОВ «Флай Енерджі» (колишнє ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива»), ТОВ «Конфорден Неотрейд» на підставі договорів поставок товару, на підтвердження виконання умов яких на адресу позивача були виписані видаткові, податкові накладні, суми по яких включені позивачем до складу податкового кредиту відповідного періоду. Також до перевірки надані платіжні доручення, та товарно-транспортні накладні.

В обґрунтування висновків Актів перевірки відповідач посилається на те, що з баз даних відповідача встановлена відсутність у ТОВ «Флай Енерджі» (колишнє ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива»), ТОВ «Конфорден Неотрейд» товарів, що були придбані позивачем, у зазначених підприємств відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності (через відсутність власного чи орендованого нерухомого майна, транспортних засобів). За базами даних відповідача особи, які підписували документи від імені контрагентів позивача, не отримували в періоди, в яких відбувались взаємовідносини з позивачем, дохід від зазначених контрагентів. Відповідач зазначає, що зазначені контрагенти позивача шляхом викривлення податкової звітності та її маніпулювання здійснювали реалізацію товарів походження, рух яких відслідкувати неможливо, фактично мала місце реалізація товарів, джерело походження яких не встановлене.

В Актах перевірки відповідач зазначає, що придбані у ТОВ «Флай Енерджі» (колишнє ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива»), ТОВ «Конфорден Неотрейд» товари (крім тих, які були використані позивачем у виробництві) були реалізовані позивачем його контрагентам та частково використані у власному виробництві.

Перевіркою встановлено, що станом на дату її проведення кредиторська заборгованість відсутня.

Відповідно до вимог ст. 67 Конституції України платники податків повинні сплачувати належні суми податків і зборів у встановлені законами терміни.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. При цьому в обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій позивачем із ТОВ «Флай Енерджі» (колишнє ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива»), ТОВ «Конфорден Неотрейд», мету придбання товарів, обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (чи були платниками податку на додану вартість).

Суд враховує, що аналіз реальності господарської операції повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків, усіх первинних документів, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт тощо та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Судом встановлено, що 01.12.2016 між позивачем та ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива» був укладений договір поставки №02П. На виконання умов даного договору 28-30 грудня 2016 року був поставлений товар, складені видаткові та податкові накладні. Факт постачання товарів підтверджується товарно-транспортними накладними. Загальна вартість товару, який був отриманий позивачем від ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива» в грудні 2016 року становить 3550473,18 грн., в тому числі ПДВ 591745,53 грн. Копії зазначених документів долучені до матеріалів справи (т. 1 а.с. 101-168).

Відповідачем визнається факт відсутності заборгованості позивача перед ТОВ «Флай Енерджі» (колишнє ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива») з приводу оплати товарів, поставлених у грудні 2016 року.

02.02.2017 між позивачем та ТОВ «Конфорден Неотрейд» був укладений договір поставки №10. На виконання умов даного договору 24, 27-28 лютого 2017 року був поставлений товар, складені податкові, видаткові накладні. Факт постачання товарів підтверджується товарно-транспортними накладними. Загальна вартість товару, який був отриманий позивачем від ТОВ «Конфорден Неотрейд» в лютому 2017 року становить 2455028,64 грн., в тому числі ПДВ 409171,44 грн. Копії зазначених документів долучені до матеріалів справи (т. 1 а.с. 169-207).

Відповідачем визнається факт відсутності заборгованості позивача перед ТОВ «Конфорден Неотрейд» з приводу оплати товарів, поставлених у лютому 2017 року.

Відповідачем визнається факт використання позивачем у своїй господарській діяльності товарів, ідентичних придбаним у вищенаведених контрагентів. Факт використання таких товарів позивачем підтверджується матеріалами справи (т 1 а.с. 246-326, т.т. 2-25, т. 26 а.с. 1-175).

Також відповідач визнає факт відображення зазначених вище операцій позивачем у його податковій звітності за відповідні періоди, факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідачем не заперечується факт наявності у контрагентів позивача в момент оформлення відповідних податкових накладних статусу платника податку на додану вартість.

Суд зазначає, що відповідачем суду не надано жодного доказу декларування позивачем суми збитків по операціях із ТОВ «Конфорден Неотрейд» в лютому 2017 року в розмірі 5004585 грн. Разом з тим, в п. 3.1.1 розділу ІІІ Акту перевірки 1 (т. 1 а.с. 21-29) та Акту перевірки 2 (т. 1 а.с. 49-57) відповідачем визначено та підтверджується матеріалами справи, що обсяг операцій позивача із цим контрагентом за лютий 2017 року становив 2455028,64 грн. в тому числі ПДВ. Внесені відповідачем листом від 27.10.2017 №16756/10/08-01-14-09-18 (т. 1 а.с. 69-70) зміни до Акту перевірки 2 щодо завищення позивачем за І квартал 2017 року обєкта оподаткування податком на прибуток в сумі 5004585 грн. документально не підтверджується та спростовуються пунктами 3.1.1 та 3.1.2 Актів перевірок. З аналізу обставин справи суд дійшов висновку, що складання відповідачем зазначеного листа від 27.10.2017 щодо збільшення розміру завищеного позивачем за І квартал 2017 року обєкта оподаткування податком на прибуток викликане відображенням у податковому повідомленні-рішенні № від 19.10.2017 суми такого завищення за березень 2017 року саме в розмірі 5004585 грн. При цьому ані період за який позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток (березень 2017 року замість лютого 2017 року), ані обсяг операцій позивача із ТОВ «Конфорден Неотрейд» в лютому 2017 року (5004585 грн. замість 2455028,64 грн.) не збігаються із обставинами справи.

Тому суд дійшов висновку, що визначення відповідачем в податковому повідомленні-рішенні № від 19.10.2017 суми збитків по операціях із ТОВ «Конфорден Неотрейд» в І кварталі 2017 року є необґрунтованим та недобросовісним. Відтак, в частині необґрунтованого зменшення позивачу суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за березень 2017 року на 2549556,36 грн. податкове повідомлення-рішення № від 19.10.2017 є протиправним.

В обґрунтування податкового повідомлення-рішення № від 19.10.2017 відповідач послався на те, що ним встановлене порушення пп.пп. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України.

Згідно із пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідачем суду не надано жодного доказу щодо неотримання позивачем доходу від операцій із зазначеними вище контрагентами, а відтак не доведене порушення норми пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідачам не надано суду будь-яких доказів відсутності економічного ефекту (вигоди) від операцій позивача із зазначеними вище контрагентами.

Відповідно до вимог пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України (в редакції, яка діяла в період існування правовідносин щодо яких позивачу нараховані податкові зобовязання) обєктом оподаткування податком на прибуток є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, обєкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає обєкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

В обґрунтування порушення позивачем вимог пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України відповідач посилається на безоплатне отримання позивачем товарів від невстановлених осіб. При цьому матеріалами справи та даними Актів перевірок спростовується факт безоплатності такого отримання, зокрема, по вищезазначених операціях позивачем здійснювалась оплата шляхом переказу коштів з банківського рахунку про що безпосередньо зазначено в Акті перевірки, а також укладені договори цесії. Жодних доказів повернення позивачу його контрагентами сплачених коштів відповідач суду не надав.

Відтак, твердження відповідача про порушення позивачем вимог пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України по операціях із ТОВ «Флай Енерджі» (колишнє ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива»), ТОВ «Конфорден Неотрейд» є необґрунтованим.

В обґрунтування податкового повідомлення-рішення № від 19.10.2017 відповідач послався на те, що ним встановлене порушення пп.пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, пп. «а» п. 198.1, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України та застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України.

В обґрунтування податкового повідомлення-рішення № від 19.10.2017 відповідач послався на те, що ним встановлене порушення пп.пп. 14.1.36, 14.1.181, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України та застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України.

Щодо відсутності з боку позивача порушення вимог пп.пп. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України суд зазначив вище.

Підпунктом 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема є:

а) досягнення домовленості утримуватися від певної дії або від конкуренції з третьою особою чи надання дозволу на будь-яку дію за умови укладення договору;

б) постачання послуг за рішенням органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або в примусовому порядку;

в) постачання послуг іншій особі на безоплатній основі;

г) передача результатів виконаних робіт, наданих послуг платнику податку, уповноваженому згідно з договором вести облік результатів спільної діяльності без утворення юридичної особи, а також їх повернення таким платником податку після закінчення спільної діяльності;

ґ) передача (внесення) виконаних робіт, наданих послуг як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також повернення послуг;

д) постачання послуг з розміщення знаку відповідної торгової марки або самого товару чи послуги в кінофільмі, серіалі або телевізійній програмі, які є візуальними (глядачі лише бачать продукт або знак торговельної марки, продукт чи торговельна марка згадується у розмові персонажа; товар, послуга чи торговельна марка органічно вплітаються в сюжет і є його частиною).

Виходячи з обставин справи суд доходить висновку про очевидну безпідставність посилання відповідача в податковому повідомленні-рішенні № від 19.10.2017 на пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 ПК України, оскільки ані Актами перевірок, ані обставинами справи не підтверджується факт існування між позивачем та його контрагентами ТОВ «Флай Енерджі» (колишнє ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива»), ТОВ «Конфорден Неотрейд» в грудні 2016 року, лютому 2017 року взаємовідносин щодо постачання послуг, відбулись взаємовідносини щодо постачання товарів, що як зазначено в пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 ПК України не є постачанням послуг.

Відповідно до вимог пп. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Нормами п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Згідно п. 44.2 ст. 44 ПК України, для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

З аналізу матеріалів справи суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44 ПК України, оскільки у позивача наявний достатній обсяг первинних документів по зазначених вище операціях для формування показників податкової звітності.

Згідно із п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України визначаються операції по яких суми податку відносяться до податкового кредиту, дата віднесення суми податку до податкового кредиту, підстави нарахування податкового кредиту та суми податку, які не підлягають включенню до податкового кредиту.

Пунктами 200.1, 200.2 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобовязань, перераховує суми податку до бюджету.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата складання податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України визначено порядок складання податкових накладних, при цьому Акти перевірок не містять жодного обґрунтування причин визначення відповідачем порушення вимог даної норми (в чому полягає порушення).

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначається обовязок платника податків продавця скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідну податкову накладну та/або розрахунок коригування до неї, а також порядок такої реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відобразив в складі податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних зазначеними вище підприємствами у зв'язку з придбанням товарів.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України).

Обставина фактичної поставки товарів підтверджується окрім податкової накладної, також первинними документами, що свідчать про придбання товарів позивачем у комерційному відношенні в межах власної господарської діяльності.

Разом з тим, ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV від 16.07.1999 (далі - Закон № 996) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996 визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі іменується - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону та підпункту 2.4 пункту 2 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктам 2.15 та 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Перелічені вище договори, видаткові накладні, податкові накладні мають наведені реквізити первинного документа, зміст та обсяг господарської операції відображено через визначення конкретних заходів в конкретних вимірних одиницях, вартості, найменування, дат.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Суд бере до уваги, що співробітниками податкового органу під час дослідження податкових накладних, виписаних зазначеними вище контрагентами позивача на адресу позивача, не виявлено відсутність будь-яких реквізитів, передбачених ст. 201 Податкового кодексу України, або інші недоліки в їх оформлені.

В силу п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача згідно зазначених вище договорів були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а відтак мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товару.

Висновок відповідача про нікчемність операцій зроблено ним без використання наданих законодавством повноважень, щодо встановлення суб'єктивної сторони намірів сторін, тобто умислу.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з статтею 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

В процесі розгляду справи відповідачем доказів крім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не надано, відомостей про наявність інших доказів, які могли б бути витребувані судом, відповідачем не надавалося.

В судовому засіданні були досліджені усі первинні документи, які належить складати при господарській операції постачання товарів, а саме договори, видаткові накладні, податкові накладні, документи щодо транспортування товарів.

На момент здійснення спірних господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Щодо посилання відповідача на несумлінність контрагентів позивача щодо звітування до податкових органів та сплати ними податків суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Судова практика ЄСПЛ є джерелом права і суди зобовязані керуватись нею ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Зокрема, в п. 38 Рішення ЄСПЛ по справі «Інтерсплав проти України» (заява № 803/02) визначено, що у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього субєкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

В пункті 71 Рішення ЄСПЛ по справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що «… компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обовязків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Враховуючи викладене, суд зазначає, що покладання негативних наслідків порушення ТОВ «Флай Енерджі» (колишнє ТОВ «Торгівельна компанія «Фінансова Ініціатива»), ТОВ «Конфорден Неотрейд» вимог законодавства на позивача не відповідає принципу верховенства права, а тому є протиправним.

Враховуючи викладене, беручи до уваги придбання товарів з метою провадження господарської діяльності, висновки Актів перевірок про порушення норм Податкового кодексу України є недоведеним, а зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток, збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшення суми податкового зобовязання та податкового кредиту з податку на додану вартість є протиправними.

За таких підстав суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправним та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування не виконав.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «ЕЛТА» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДФС у Запорізькій області від 19 жовтня 2017 №, від 19 жовтня 2017 року № та від 19 жовтня 2017 року №.

3. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 152612 (сто пятдесят дві тисячі шістсот дванадцять) гривень 05 копійок присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «ЕЛТА» (69083, м. Запоріжжя, вул. Музична, буд. 2, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 20.04.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко