Справа № 752/19871/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Ладиченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року Справа № 752/19871/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року у справі:

за позовом: ОСОБА_2

до: відділу примусового виконання рішень управління

Державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

про: скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- скасувати постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.09.2017 р. ВП № 52571838, ВП № 52571695;

- скасувати постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.03.2015 р. ВП № 46005677, ВП № 46005592;

- виконавчі листи за виконавчими провадженнями від 20.09.2017 р. ВП № 52571838, ВП № 52571695, від 04.03.2015 р. ВП № 46005677, ВП № 46005592 повернути до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в м. Києві.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині поновлення позивачу строку звернення до суду щодо оскарження постанов від 04.03.2015 р. ВП №№ 46005592, 46005677 та щодо їх скасування судом, УПСЗН Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що боржником у зазначених виконавчих провадженнях було повністю виконано його обов'язки, а також на те, що оскільки копія рішення державного виконавця надсилається у триденний термін, то, на його думку, позивач пропустив строк оскарження до суду зазначених постанов.

З цих та інших підстав апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, вважаючи, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів перевіряє рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, тобто в частині щодо поновлення позивачу строку на оскарження постанов від 04.03.2015 р. ВП №№ 46005592, 46005677 та їх скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню в частині щодо задоволення позовних вимог про скасування постанов від 04.03.2015 р. ВП №№ 46005592, 46005677 з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.03.2015 р. відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві прийнято постанови ВП №№ 46005592, 46005677 про закінчення виконавчого провадження.

Вважаючи такі постанови протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Судова колегія встановила, що поновлюючи позивачу строк звернення до суду з позовними вимогами про скасування постанов від 04.03.2015 р. ВП №№ 46005592, 46005677 та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що такі постанови не відповідають вимогам законодавства, належним чином не мотивовані та унеможливлюють перевірку достатності підстав для закінчення виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 1 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV передбачено виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У відповідності до ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, виконання боржником рішення суду, щодо якого за відповідним виконавчим листом відкрито виконавче провадження, є достатньою та необхідною правовою підставою для закриття такого провадження та, як наслідок, повернення виконавчого документу до суду.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2014 р. у справі № 752/20319/13-а УПСЗН Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації було зобов'язано здійснити перерахунок ОСОБА_2 як особі, що стала інвалідом 2-ї групи внаслідок ліквідації наслідок аварії на Чорнобильській АЕС, щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до положень ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за період, починаючи з 29.09.2010 р. по 17.09.2014 р. включно, з урахуванням проведених виплат.

Додатковою постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2014 р. зазначене рішення було доповнено, зокрема зобов'язано УПСЗН Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити перерахунок ОСОБА_2 як особі, що стала інвалідом 2-ї групи внаслідок ліквідації наслідок аварії на Чорнобильській АЕС, одноразової компенсації за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, у відповідності до положень ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат.

На підставі та на виконання зазначених судових рішень Голосіївським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи від 18.12.2014 р. № 752/20319/14-а.

16.01.2015 р. державним виконавцем за вказаними виконавчими листами були відкриті виконавчі провадження №№ 46005592, 46005677, в яких боржником визначено УПСЗН Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації.

26.02.2015 р. боржник листами №№ 1776, 1777 повідомив державного виконавця про виконання своїх обов'язків у вказаних виконавчих провадженнях у повному обсязі, а саме:

- здійснення ОСОБА_2 як особі, що стала інвалідом 2-ї групи внаслідок ліквідації наслідок аварії на Чорнобильській АЕС, перерахунку одноразової компенсації за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю, у відповідності до положень ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат;

- здійснення ОСОБА_2 як особі, що стала інвалідом 2-ї групи внаслідок ліквідації наслідок аварії на Чорнобильській АЕС, перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до положень ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за період, починаючи з 29.09.2010 р. по 17.09.2014 р. включно, з урахуванням проведених виплат.

У зв'язку з повним фактичним виконанням вищевказаних судових рішень у справі № 752/20319/13-а, зокрема здійсненням перерахунку, а також призначенням відповідної допомоги та переданням відповідних рішень до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат для проведення виплат, державним виконавцем було винесено постанови від 04.03.2015 р. ВП №№ 46005592, 46005677 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV, чинного на той час.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що судовими рішеннями, за виконавчими листами по яким були відкриті та здійснювалися виконавчі провадження №№ 46005592, 46005677 УПСЗН Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації було зобов'язано лише здійснити перерахунок позивачу відповідних соціальних допомог і саме такий обов'язок і був виконаний боржником.

При цьому, обов'язок щодо здійснення відповідних виплат судовими рішеннями у справі № 752/20319/13-а на УПСЗН Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації не покладався.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що прийняття державним виконавцем постанов від 04.03.2015 р. ВП №№ 46005592, 46005677 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV, який був чинним на момент їх прийняття, є правомірним.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що висновки суду першої інстанції стосовно невмотивованості вказаних постанов та неможливості перевірки достатності підстав для закінчення виконавчого провадження не відповідають обставин справи, оскільки у вказаних постановах чітко зазначено мотиви їх прийняття та відповідні правові норми.

Тож, апеляційний суд приймає до уваги та враховує доводи апелянта в частині щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для скасування судом постанов від 04.03.2015 р. ВП №№ 46005592, 46005677.

Водночас, доводи апелянта про те, що копія рішення державного виконавця надсилається у триденний термін, а тому, на його думку, позивач пропустив строк оскарження до суду зазначених постанов, судова колегія до уваги не приймає, оскільки відповідачем не було надано ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження жодних належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів, які б підтверджували своєчасне направлення позивачу копій оскаржуваних ним постанов від 04.03.2015 р. та, тим більше, їх отримання ним, а отже у суду відсутні достатні підстави вважати, що позивач був з ними обізнаний. Навпаки, з огляду на обставини даної справи та доводи позивача, з метою забезпечення реалізації його права на доступ до правосуддя, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо поновлення йому строку звернення до суду.

При цьому, у рішенні від 04.12.1995 р. по справі «Беллет проти Франції» якому Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, у справі «Іліан проти Туреччини» (рішення від 27.06.2000 р.) Європейським Судом з прав людини визначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Разом з тим, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене та перевіривши рішення суду в межах вимог апеляції, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини справи і порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині задоволення позовних вимог про скасування постанов про закінчення виконавчого провадження від 04.03.2015 р. ВП № 46005677, ВП № 46005592 та повернення виконавчих листів за виконавчими провадженнями №№46005677, 46005592 до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, апеляційна скарга управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації підлягає задоволенню частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року в частині щодо задоволення позовних вимог про скасування постанов про закінчення виконавчого провадження від 04.03.2015 р. ВП №№ 46005677, 46005592 та повернення виконавчих листів за виконавчими провадженнями №№46005677, 46005592 до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві - скасуванню, а адміністративний позов у цій частині - залишенню без задоволення. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року в частині щодо задоволення позовних вимог про скасування постанов про закінчення виконавчого провадження від 04.03.2015 р. ВП №№ 46005677, 46005592 та повернення виконавчих листів за виконавчими провадженнями №№ 46005677, 46005592 до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві - скасувати, а адміністративний позов у цій частині позовних вимог - залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 06 червня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: