Справа № 826/2674/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2018 року № 826/2674/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Новик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Оболонь»
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
за участю представників сторін:

від позивача - Коряк О.Г., Пруднік С.І.,

від відповідача - Єфіменко К.О.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Оболонь» (далі також - ПрАТ «Оболонь», позивач) з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі також - Офіс ВПП, відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 №.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю податкового повідомлення-рішення від 30.11.2017 №, згідно якого відповідач за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки (акт №4046/28-10-14-03/5391057 від 17.11.2017) визначив ПрАТ «Оболонь» до сплати суму штрафу у розмірі 1 948 800 грн. у зв'язку з неподанням звіту про контрольовані операції за 2015 рік у повному обсязі після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 31.10.2016 №. Позивач вказує на те, що за фактом вчиненого податкового правопорушення, а саме - у зв'язку з невключенням до поданого звіту за 2015 рік про контрольовані операції таких операцій з окремими контрагентами-нерезидентами ним вже були сплачені штрафні санкції згідно з податковим повідомленням-рішенням від 31.10.2016 №. При цьому, за змістом норм Податкового кодексу України в редакції станом на 31.12.2016 право на подання платником уточнюючого звіту до вже поданого звіту про контрольовані операції за 2015 рік було відсутнє. За наведених обставин позивач вважає, що висновок відповідача про порушення ПрАТ «Оболонь» 30-денного граничного строку подання уточнюючого звіту в 2016 році є необґрунтованим та таким, що не може слугувати передумовою для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених абз. 7 п. 120.3 ст. 120 Податкового кодексу України в редакції, що набрала чинності з 1 січня 2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2018 відкрито провадження у справі №826/2674/18 за вказаним позовом ПрАТ «Оболонь» та дану справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судових засіданнях представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги повністю, а представник відповідача проти позову заперечував з підстав, наведених у текстах відзиву на позов, запереченнях на відповідь на відзив.

Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що Офісом ВПП правомірно були застосовані до позивача штрафні санкції згідно з п. 120.3 ст. 120 Податкового кодексу України, оскільки в ході проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки (акт від 17.11.2017 №4046/28-10-14-03/5391057) встановлено факт неподання ПрАТ «Оболонь» звіту про контрольовані операції за 2015 рік, після спливу 30-календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням від 31.10.2016 №. При цьому, відповідач зазначає, що такі штрафні санкції контролюючий орган застосовує починаючи з 1 січня 2017 року незалежно від звітного періоду здійснення контрольованих операцій. Також відповідач посилався на зміст п. 11 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та зауважив, що приписи ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо надання зворотної дії нормативно-правових актів в часі лише за наявності вказівки про це в законі не поширюються на юридичних осіб.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, ПрАТ «Оболонь» отримало від Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників запит №12326/10/28-10-41-04-08 від 02.06.2016 щодо надання інформації про контрольовані операції між ПрАТ та компаніями-нерезидентами «Harvey Intertreade LTD» (Британські Віргінські острови) на суму 19 962 712 грн. та «Resing Imex General Trading» (Об'єднані Арабські Емірати) на суму 23 550 548 грн., які не були відображені ПрАТ «Оболонь» у поданому 27.04.2016 звіті про контрольовані операції за 2015 рік.

Своїм листом від 24.06.2016 №1553/0/2-16 ПрАТ «Оболонь» надало контролюючому органу документальне підтвердження здійснених операцій з вказаними контрагентами-нерезидентами.

За наслідками цих подій працівники Офісу ВПП провели документальну позапланову невиїзну перевірку ПрАТ «Оболонь» з питань перевірки дотримання вимог пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України, результати якої оформили актом №1641/28-10-14-03/5391057 від 13.10.2016.

За висновками акта перевірки від 13.10.2016 встановлено порушення ПрАТ «Оболонь» вимог пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України в частині не включення до звіту про контрольовані операції за 2015 рік інформації про всі здійснені контрольовані операції протягом цього звітного періоду.

За наслідками такої перевірки та на підставі акта від 13.10.2016 №1641/28-10-14-03/5391057 Офісом ВПП відповідно до п. 120.3 ст. 120 Податкового кодексу України було прийняте податкове повідомлення-рішення від 31.10.2016 № (форми «ПС»), яким за порушення вимог пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України, позивачу визначено до сплати суму штрафної санкції у розмірі 365 400 грн.

Згідно платіжного доручення №5499 від 10.11.2016 ПрАТ «Оболонь» сплатило вказане грошове зобов'язання у розмірі 365 400 грн.

В подальшому, 16.11.2017 працівниками Офісу ВПП проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПрАТ «Оболонь» з питань неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік в повному обсязі після застосування штрафних санкцій, результати якої оформлено актом від 17.11.2017 №4046/28-10-14-03/5391057. В тексті цього акта перевірки були описані вище наведені події, а також зазначено наступне: відповідно до абз. 5 п. 120.3 ст. 120 Податкового кодексу України передбачено, що сплата таких фінансових санкцій (штрафі) не звільняє платника від обов'язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення. З 1 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 21.12.2016 №1797-VIII, яким внесені зміни стосовно трансфертного ціноутворення, зокрема, відповідальність та штрафні санкції. Пункт 120.3 ст. 120 Кодексу доповнено абзацом 6 - 7, якими передбачено застосування таких штрафів: неподання платником податків звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансфертного ціноутворення після спливу 30 календарних дні, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафу (штрафів), передбаченого цим пунктом тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого на 1 січня податкового (звітного) року за кожний календарний день неподання звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту). Станом на 16.11.2017 ПрАТ «Оболонь» не подано звіт про контрольовані операції, в якому задекларовано всі здійснені ПрАТ контрольовані операції за 2015 рік, після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням від 31.10.2016 №.

За наведених мотивів відповідач дійшов висновку про порушення позивачем пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України в частині неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік у повному обсязі після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням від 31.10.2016 №.

30.11.2017 на підставі цього акта перевірки від 17.11.2017 Офісом ВПП винесено оспорюване у справі податкове повідомлення-рішення форми «ПС» за№, яким відповідно до п. 120.3 ст. 120 Податкового кодексу України та за порушення вимог пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 цього Кодексу, позивачу визначено до сплати суму штрафної санкції у розмірі 1 948 800 грн.

За результатами процедури адміністративного оскарження в порядку ст. 56 Податкового кодексу України рішенням ДФС України від 05.02.2018 №3928/6/99-99-11-03-01-25 податкове повідомлення-рішення форми від 30.11.2017 № залишено без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 30.11.2017 № протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України (в редакції чинній до 31.12.2016) платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Форма звіту про контрольовані операції встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За порушення вказаного положення ПК України до позивача в 2016 році були застосовані штрафні санкції відповідно до п. 120.3 ст. 120 цього Кодексу в редакції станом на 31.10.2016 згідно податкового повідомлення-рішення від 31.10.2016 №. Дані штрафні санкції були оплачені платником (позивачем) повністю, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України (в редакції станом на 16.11.2017) Платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 жовтня року, що настає за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У звіті про контрольовані операції зазначається інформація про всі контрольовані операції, здійснені платником податків у звітному періоді.

У разі якщо платником податку виявлено, що у раніше поданому звіті про контрольовані операції інформація надана не в повному обсязі, містить помилки або недоліки, такий платник податків має право подати:

новий звіт до закінчення граничного строку подання звіту про контрольовані операції за такий самий звітний період;

уточнюючий звіт у разі його подання після закінчення граничного строку для відповідного звітного періоду.

Подання платником податку уточнюючого звіту про контрольовані операції не звільняє від відповідальності, передбаченої підпунктом 120.3 статті 120 цього Кодексу.

Платник податків під час проведення документальних перевірок не має права подавати уточнюючий звіт про контрольовані операції.

Форма та порядок складання звіту про контрольовані операції встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики.

Як видно зі змісту наведених норм Кодексу пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України (в редакціях чинних упродовж 2016 року та з 1 січня 2017 року), законодавцем визначений обов'язок платників податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, подавати звіт про контрольовані операції.

Подання інших документів, зокрема, нового та уточнюючого звітів, визначено як право, а не обов'язок платника і поставлено в залежність від виявлення ним помилок, неточностей у попередньо поданому звіті або подання неповної інформації (про що зазначено вище). При цьому, таке право було надано платнику податків починаючи з 1 січня 2017 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII (який набрав чинність саме з 1 січня 2017 року).

Згідно тексту акта перевірки від 17.11.2017, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України (в редакції чинній з 1 січня 2017 року) у зв'язку з неподанням ПрАТ станом на 16.11.2017 звіту про контрольовані операції за 2015 рік у повному обсязі після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім граничного строку сплати штрафних санкцій за податкового повідомлення-рішення від 31.10.2016 №, та у зв'язку з такими висновками акта, - про наявність підстав для застосування до позивача відповідальності, передбаченої п. 120.3 ст. 120 ПК України в редакції чинній з 1 січня 2017 року.

Між тим, згідно з п. 120.3 ст. 120 ПК України (в редакції чинній станом на 31.10.2016) неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу у розмірі:

300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання (несвоєчасного подання) звіту про контрольовані операції;

1 відсоток суми контрольованих операцій, незадекларованих у поданому звіті про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі незадекларовані контрольовані операції;

3 відсотки суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктом 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі контрольовані операції, здійснені у відповідному звітному році.

Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє платника податку від обов'язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Пізніше згідно Закону України від 21.12.2016 №1797-VIII (який як зазначалося вище набув чинності з 1 січня 2017 року) п. 120.3 ст. 120 ПК України викладено в такій редакції:

« 120.3. Неподання платником податків звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу (штрафів) у розмірі:

300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання звіту про контрольовані операції;

1 відсотка суми контрольованих операцій, незадекларованих у поданому звіті про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі незадекларовані контрольовані операції;

3 відсотки суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктами 39.4.6 та 39.4.8 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі контрольовані операції, здійснені у відповідному звітному році.

Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє платника податків від обов'язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Неподання платником податків звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансфертного ціноутворення після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафу (штрафів), передбаченого цим пунктом, -

тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожен календарний день неподання звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансфертного ціноутворення»;

Таким чином, норми ПК України в редакції до 31.12.2016 включно не передбачали ані строку для подання звіту про контрольовані операції та/або уточнюючого звіту, у разі виявлення факту його неподання або подання у неповному обсязі (у тому числі із застосуванням штрафу), ані відповідальності за неподання звіту у такому випадку.

Вказані питання були врегульовані нормами пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39, п. 120.3 ст. 120 ПК України в редакціях, що набули чинності лише з 1 січня 2017 року. При цьому, якщо у пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України у вказаній редакції, що безпосередньо регулює питання складання та подання звітності для податкового контролю, передбачено обов'язок лише подання звіту про контрольовані операції, то у п. 120.3 ст. 12 цього Кодексу, що визначає відповідальність за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності або невиконання вимог щодо внесення змін до податкової звітності, передбачено відповідальність за неподання не лише звіту про контрольовані операції, а й уточнюючого звіту, що свідчить про наявність протиріччя у вказаних нормах щодо визначення прав та обов'язків платника податків після прийняття Закону України від 21.12.2016 №1797-VIII.

З урахуванням встановленого ПК України принципу презумпція правомірності рішень платника податку (пп. 4.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України) вказана суперечність має вирішуватися наступним чином. Згідно п. 56.21 ст. 56 ПК України (що кореспондуються з нормами пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України) у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган мав врахувати дані положення Кодексу та надати перевагу тлумаченню податкового законодавства на користь платника податків, що ним зроблено не було.

Окремо надаючи оцінку твердженням відповідача про поширення положень п. 120.3 ст. 120 ПК України в редакції з 01.01.2017 на правовідносини сторін, що мали місце до набрання чинності вказаної редакції пункту ст. 120 ПК України, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.99 р. № 1-рп/99 положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Згідно вказаного Рішення тлумачення надавалося саме застосуванню до юридичних осіб положень законодавства, що пом'якшують або скасовують їх відповідальність, тобто, винятку з загального правила про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тоді як саме загальне правило поширюється на юридичних осіб в загальному порядку.

В даному випадку новими положеннями законодавства не покращено, а погіршено становище позивача, тому вказане рішення Конституційного Суду України не застосовується до правовідносин сторін, тоді як до позивача застосовується загальне правило про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Щодо посилань відповідача на п. 11 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України, відповідно до якого штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу), то суд відхиляє їх нормативно необґрунтовані. Оскільки вказане положення Кодексу стосується саме розміру штрафної санкції, проте питання про наявність правопорушення, за яке вона застосовується, вирішується згідно законодавства, чинного станом на час вчинення дії/бездіяльності, що можуть бути кваліфіковані як правопорушення.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність у позивача як платника податків обов'язку подання повторно звіту та/або уточнюючого звіту по контрольованих операціях за період 2015 року після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням від 31.10.2016 №, та відповідно про відсутність у відповідача правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за неподачу такого звіту у повному обсязі (фактично уточнюючого звіту) згідно п. 120.3 ст. 120 ПК України в редакції чинній з 01.01.2017.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 30.11.2017 № протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Оболонь» (, адреса: 04212, м. Київ, вул. Богатирська, 3) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 30.11.2017 №.

Присудити здійснені Приватним акціонерним товариством «Оболонь» (, адреса: 04212, м. Київ, вул. Богатирська, 3) документально підтверджені судові витрати у розмірі 30 994 грн. (тридцять тисяч дев'ятсот дев'яносто чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок

Повний текст рішення складено 06.06.2018.