Справа № 818/1468/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2018 р. Справа №818/1468/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області , треті особи: Шосткинське управління Державної казначейської служби України Сумської області, ОСОБА_2 міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1С.) звернулась до суду з позовом до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - відповідач, Шосткинський МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області), третя особа Шосткинське управління Державної казначейської служби України Сумської області, в якому просила:
- зобовязати відповідача протягом одного дня, після набрання законної сили рішення суду зняти арешт з майна її батька ОСОБА_3, про що її письмово повідомити.
Ухвалою суду від 11.05.2018 відкрито провадження у справі, залучено до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - ОСОБА_2 МРВ ДВС ГТУЮ у Сумській області), та призначено судове засідання на 21.05.2018 (а.с.27-28).
Шосткинське управління Державної казначейської служби України Сумської області 21.05.2018 надіслало на адресу суду відзив, в якому зазначило, що на момент відкриття провадження у справі ні управління, ні його працівники не вчиняли по відношенню до позивача жодних протиправних дій, які б могли порушити його законні права та інтереси (а.с.39-40).
У звязку з відсутністю доказів належного повідомлення позивача та витребування додаткових доказів, розгляд справи було відкладено на 04.06.2018 (а.с.46).
В судове засідання, призначене на 04.06.2018, позивач не зявилась, справу просила розглядати у її відсутності (а.с.55).
Представники відповідача та третіх осіб, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Представники третіх осіб надіслали на адресу суду заяви, в яких просили справу розглядати без їх участі (а.с.85, 93-95).
Відповідно до частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Як передбачено частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відтак, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
04.08.2006 ОСОБА_3 у віці 54 роки помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7).
Надаючи правову оцінку відносинам, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку станом на момент накладення арешту на спірне майно та повернення виконавчих листів, визначалися Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (надалі - Закон № 606-XIV).
Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону 606-XIV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
При цьому арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (частина 1,3 статті 57 Закону №606-XIV).
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №606-ХІV в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Зі змісту наведеного вбачається дійсна мета застосування процедури арешту майна боржника для забезпечення реального виконання рішення. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна.
Разом з тим, за приписами ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно ч.1 ст. 73, ч.2 ст. 74, ст.75, ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Разом з тим, наявність арешту, помилково накладеного на вищевказане нерухоме майно, унеможливлює реалізацію позивачем своїх прав як спадкоємця щодо обєкта спадщини.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.
Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини від 10.12.1948 кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При цьому, приймаючи до уваги ст.ст.25,30, 57 Закону №606-ХІV існування арешту майна, накладеного державним виконавцем, має чітко окреслені граничні строки - з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження.
Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені статтею 50 Закону №606-ХІV в редакції станом на момент винесення постанови про повернення виконавчих листів, відповідно до якої, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.
За приписами ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ арешт може бути знятий за рішенням суду.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо визначення умови виконання судового рішення «протягом одного дня, після набрання законної сили рішення зняти арешт та повідомити про це позивача», оскільки обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
При цьому згідно ч.2 ст. 59 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Тобто Законом України «Про виконавче провадження» прямо зазначено порядок зняття арешту за рішенням суду, на даний час будь-яких порушень щодо невиконання даної норми відсутні.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.
З огляду на фактичні обставини справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин, суд виходить з того, що зазначені вимоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 287, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 04.06.2018.

Суддя І.Г. Шевченко