Справа № 474/355/18
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/355/18
Провадження № 2-а/474/4/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06.06.18 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

20.04.2018р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 104285 від 06.04.2018р.

Крім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у виді судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. та 45 грн. 00 коп. витрат пов'язаних з направленням матеріалів справи до суду через ТОВ Нова пошта.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.04.2018р. відповідачем було винесено оскаржену постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 104285, яка нечитабельна. На місці винесення постанови, протокол про адміністративне правопорушення, не складався. Після зупинки транспортного засобу MAN з номерним знаком ВЕ 6603 АР з причіпом МЕТАСО номер НОМЕР_1, який належить ПП Горизонт, та після зважування вантажу, а саме скрапленого газу, інспектором було повідомлено, що у нього перегруз на строєнну вісь на 900 кг., з яким позивач не погодився та не підписав акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Позивачем на місці було написано пояснення та він попросив зважити транспортний засіб не в русі, а після стоянки, так як вантаж у суцільній цистерні і під час руху зміщується, на що відповідач повідомив, що позивачем порушено ст. 132-1 КУпАП за що йому виписано штраф у розмірі 510 грн.

Позивач зазначає, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, так як під час розгляду оскаржуваної постанови, посадовою особою були порушені приписи чинного законодавства щодо об'єктивності та всебічності розгляду справи. Порушено право захист щодо долучення додаткових матеріалів та на юридичну допомогу, на отримання копій всіх документів, надання пояснень, на відкладення розгляду справи для скористання правом на юридичну допомогу. Крім цього було порушено законодавство, що регулює габаритно-ваговий контроль на автомобільних дорогах загального користування.

З постанови, яка оскаржується, не вбачається, які документи були підставою для прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП, та які долучалися до останньої.

Підставою для винесення вказаної постанови став акт від 06.04.2018р. про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, яким встановлені наступні порушення: фактична повна маса транспортного засобу становить 39,0 т, у той час як допустимою нормою є 40,0 т; фактична маса осьового навантаження на одну вісь становить 6,22 т, при нормативно допустимій масі 11,0 т; на 2 вісь - 9,88 т, при нормативно допустимій масі 11,0 т; на строєнну вісь 22900 т, в той час нормативно допустимим показником на строєну вісь є 22,0 т.

Посилаючись на приписи Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007р., (далі - Порядок здійснення габаритно-вагового контролю) позивач вказує, що вищевказаний акт не містить жодних даних, яке вимірювальне і зважувальне обладнання використовувалося, а також не містить даних про назву, технічні характеристики, метрологічну атестацію вагового комплексу.

Позивач, посилаючись на положення ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, ст. 33 Закону України Про автомобільні дороги та п.п. 21, 22, 24, 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, вказує, що в порушення вказаних норм чинного законодавства, після складення оскаржуваної постанови, транспортний засіб MAN з номерним знаком ВЕ 6603 АР з причіпом МЕТАСО номер НОМЕР_1, не затримувався та після проходження габаритно-вагового контролю рух вказаного транспортного засобу не заборонявся.

Хоча, Порядком здійснення габаритно-вагового контролю і передбачена наявність методики, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортного засобу, як на дату проведення габаритно-вагового контролю, так і на даний час відповідна методика Мінекономрозвитку не затверджена.

Єдиною методикою виконання вимірювань по осьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише ОСОБА_3 виконання вимірювань по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром Інститут Метрології, свідоцтво про атестацію № 02-84-08 (далі - ОСОБА_3).

ОСОБА_3 не розповсюджується на транспорті засоби з навалювальним вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі. Зазначене, на думку позивача, свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним видом вантажу, та, відповідно, про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів.

Позивач також зазначає, що у відповідності до п.п. 5-1 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та п. 22.5 Правил дорожнього руху України фактична маса транспортного-засобу з напівпричепом не перевищувала допустимий показник в 40 т.

29.05.2018р. від відповідач до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому останній заперечує щодо позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову.

Так, відповідач вказує на те, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням приписів ст.ст. 7, 33, 252, 258, 268, 283КУпАП та у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р. В оскаржуваній постанові чітко вказана суть порушення чинних Правил дорожнього руху та Закону України Про автомобільні дороги.

З огляду на обставини зазначені у відзиві на позов суд вважає за необхідне відмітити, що відповідач, в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав докази на підтвердження своїх заперечень щодо адміністративного позову, та на виконання вимог ухвали суду від 15.05.2018р. не надав оригінали адміністративних матеріалів про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП, а саме: постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 104285 винесену 06.04.2018р.; акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 06.04.2018р.

Позивач в судове засідання не з'явився, проте 06.06.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання тричі не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 124-127 та 268 КАС України, повідомлений про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив та не звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Водночас, відповідач 06.06.2018р. звернувся до суду з клопотанням про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в задоволенні якого ухвалою суду від 06.06.2018р. відмовлено через допущення позивачем порушень приписів КАС України під час звернення до суду з вказаним клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, враховуючи вимоги КАС України, зокрема щодо строків розгляду даної категорії спорів визначених ст. 286 КАС України, приписи ст. 205 КАС України щодо наслідків не з'явлення в судове засідання учасників судового розгляду, враховуючи подачу відповідачем відзиву на позов, а також з огляду на те, що провадження у справі відкрито 07.05.2018р., а тому у сторін було достатньо часу для подачі своїх обґрунтувань, заперечень, пояснень, клопотань, заяв та доказів по суті спору, а також достатньо часу та можливостей для вирішення питання щодо безпосередньої участі в судових засіданнях чи забезпечення участі своїх представників в судових засіданнях, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті без участі учасників судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідив матеріали справи судом встановлено наступне.

06.04.2018р. відповідачем стосовно позивача винесено оскаржену постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 104285, згідно якої, в зв'язку з її нечитабельністю, не зрозуміло хто саме виніс постанову, якого числа вона була винесена, в чому полягає суть адміністративного правопорушення, та які положення законодавства було порушено.

Згідно вказаної постанови позивача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП і призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 510 грн.

Матеріали справи містять також копію акта від 06.04.2018р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, з якого вбачається перевищення нормативно допустимого навантаження на вісь, квитанція зважування від 06.04.2018р. без будь-яких підписів, а також товарно-транспортну накладу № 154 від 06.04.2018р. та видаткової накладної № 154 від 06.04.2018р., згідно яких вбачається перевезення позивачем скрапленого газу 18 100 кг.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, п. 22.5. Правил дорожнього руху України визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 132-1 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, склад якого полягаю у порушенні правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, в тому числі, передбачені ст. 132-1 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.ч. 2-4 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено судом, за результатами здійснення габаритно-вагового контролю, був складений акт від 06.04.2018р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, який не підписаний позивачем, та квитанція зважування від 06.04.2018р. без будь-яких підписів, при цьому в оскаржуваній постанові зазначено, що до неї додаються ... зважування, пояснення.

В постанові не зазначено, про товарно-транспортну накладну № 154 від 06.04.2018р., видаткову накладну № 154 від 06.04.2018р., де фактична повна маса транспортного засобу з навантаженням становить 39 640 гк, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу MAN з номерним знаком ВЕ 6603 АР з причіпом МЕТАСО номер НОМЕР_1, які надавалася позивачем відповідачу для огляду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки відповідач не посилався на вищевказані документи як докази, а отже і не брав останні до уваги під час винесення постанови, що, в свою чергу, свідчить про не дотримання відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови приписів ст.ст. 7, 9, 245, 246, 251, 252, 268, 280 КУпАП, а тому не зрозуміло, які матеріали адміністративної справи були покладенні в основу обґрунтування вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Частинами 1-3 ст. 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При чому, суд зауважує, що з комплексного аналізу положень КУпАП, зокрема ст.ст. 132-1 та 283 вказаного Кодексу слідує, що приписи щодо зазначення у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення не обмежується лише зазначенням відповідної статті КУпАП, а передбачає також зазначення нормативного акта, який встановлює правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правила проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач притягнутий за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, однак через нечитабельність постанови, не зрозуміло за порушення приписів якого нормативного акта.

Пунктом 8 розділу ХІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015р. визначено, що заповнення в письмовій формі протоколів про адміністративні правопорушення, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, тимчасових дозволів здійснюється чорнилом (пастою) чорного або синього кольору. Записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, імя, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, імя, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами.

Проте, як вбачається з оскаржуваної постанови відповідачем вказані вимоги щодо заповнення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не дотримані.

Так, з оригіналу примірника оскаржуваної постанови наданої позивачем до суду, не зрозуміло хто саме виніс постанову, якого числа вона була винесена, в чому полягає суть адміністративного правопорушення, та які положення законодавства було порушено.

Пунктами 12, 13 Порядку здійснення габаритно-вагового контролювимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Згідно п.п. 16, 18 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю,габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Судом встановлено, що фактично підставою для винесення вказаної постанови став акт від 06.04.2018р. про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, встановлені наступні порушення: фактична повна маса транспортного засобу становить 39,0 т, у той час як допустимою нормою є 40,0 т; фактична маса осьового навантаження на одну вісь становить 6,22 т, при нормативно допустимій масі 11,0 т; на 2 вісь - 9,88 т при нормативно допустимій масі 11,0 т; на строєнну вісь 22,9 т, в той час нормативно допустимим показником на строєну вісь є 22,0 т.

Однак, вищевказаний акт не містить жодних даних про те, яке саме вимірювальне і зважувальне обладнання використовувалося під час визначення так званого перевантаження строєної осі транспортного засобу, яким керував позивач, та в ньому відсутні будь-які дані про назву та технічні характеристики вагового комплексу. Також, відповідачем не надано документів про державну метрологічну атестацію вимірювального приладу, яким здійснено габаритно-ваговий контроль, а також протокол, свідоцтво про метрологічну реєстрацію в ДП Укрметртестстандарт на предмет відповідності технічних характеристик ваг, що є порушенням Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно п.п. 21, 22. 24, 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту.

Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається.

Однак, в порушення приписів ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, ст. 33 Закону України Про автомобільні дороги та п.п. 21, 22, 24, 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, після складення оскаржуваної постанови, транспортний засіб MAN з номерним знаком ВЕ 6603 АР з причіпом МЕТАСО номер НОМЕР_1, не затримувався та після проходження габаритно-вагового контролю рух вказаного транспортного засобу не заборонявся.

В контексті вищезазначеного, суд також враховує посилання позивача, що відповідно до п. 19 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Хоча, Порядком здійснення габаритно-вагового контролю і передбачена наявність методики, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортного засобу, як на дату проведення габаритно-вагового контролю, так і на даний час відповідна методика Мінекономрозвитку не затверджена.

Єдиною методикою виконання вимірювань по осьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише ОСОБА_3 виконання вимірювань по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром Інститут Метрології, свідоцтво про атестацію № 02-84-08 (далі - ОСОБА_3).

ОСОБА_3 не розповсюджується на транспорті засоби з навалювальним вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, що свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним видом вантажу, та, відповідно, про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів.

Так, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Положеннями ст.ст. 251, 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011р.), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.021995р., у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи про адміністративне правопорушення не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

Оскільки, судом робиться висновок щодо невідповідності постанови приписам чинного законодавства, а відповідачем, в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не виконано обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, суд вважає, що справа не містить достатніх та належних доказів, з яких можливо поза розумним сумнівом встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, а відтак і законність оскарженої постанови.

На підставі вищевикладеного в сукупності адміністративний позов є законним та обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Водночас, згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 3 ст. 286 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню, справу про адміністративне правопорушення слід закрити.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що у відповідності до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду; 3) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 138 КАС України, розмір витрат, повязаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки згідно ч. 5 ст. 288 КУпАП України позивач звільнений від сплати судового збору за оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення та не сплачував останній, питання щодо розподілу судових витрат в частині судового збору, поставлене позивачем в позовній заяві, не підлягає розгляду.

В частині стягнення з відповідача 45 грн. 00 коп. витрат пов'язаних з направленням матеріалів справи до суду через ТОВ Нова пошта слід зазначити наступне.

Частина 3 ст. 132 КАС України відносить до судових витрат повязаних з розглядом справи, зокрема витрати повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

З комплексного аналізу КАС України слід дійти висновку, що звернення позивача до суду з адміністративним позов є першоюпроцесуальною дією, яка тягне за собою цілу низку інших дій. Звернення до суду з позовом здійснюються позивачем та спрямоване до суду, однак вказана процесуальна дія не потребує безпосередньої активної участі у ній суду. Предявлення позову та порушення справи означають для позивача чи заявника включення до складу осіб, що беруть участь у справі, та набування тих прав, якими закон наділив позивача, відповідача, третіх осіб та інших осіб, які складають цю категорію.

Суд, заінтересовані особи, інші учасники (свідки, експерти, перекладачі, представники) у процесі розгляду та вирішення справи здійснюють дії (беруть участь в засіданні суду, дають пояснення, показання, заявляють клопотання та інше). Всі дії суду, осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, повязані з розглядом справи, винесенням рішення, його оскарженням, виконанням, можуть здійснюватись тільки у рамках норм чинного процесуального закону й тому є процесуальними діями, сукупність яких, по суті, й утворює адміністративний процес.

Таким чином, в контексті приписів ст.ст. 132, 138, 139 КАС України, витрати понесені позивачем під час звернення до суду з позовом відносяться до судових витрат пов'язаних із вчиненням інших процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи позовна заява надійшла до суду від позивача через ТОВ Нова пошта, що підтверджується експрес-накладною № 6158 від 16.04.2018р., при чому позивачем на підтвердження наявності витрат пов'язаних з направленням матеріалів справи до суду через ТОВ Нова пошта надано службовий чек № 000078844 та фіскальний чек № 00078845 від 16.04.2018р. про сплату ним за дану послугу 45 грн. 00 коп.

В сукупності вищевикладеного, враховуючи положення ст.ст. 138 та 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати пов'язані з подачею позову до суду в сумі 45 грн. 00 коп. підлягають стягненню з Управління патрульної поліції в Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 72-79, 90, 132, 138, 139, 194, 205, 229, 241-246, 250-251, 286 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ВР № 104285 від 06.04.2018р. інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані з подачею позову до суду в розмірі 45(сорок п'ять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ф.Г. Сокол