Справа № 463/3829/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2018 року

Київ

справа №463/3829/16-а

адміністративне провадження №К/9901/19029/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі міста Львова на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року (головуючий суддя - Ліщинський А.М.),

у адміністративній справі № 463/3829/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі міста Львова (далі - Управління ПФУ) про визнання дій неправомірними, зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати дії Управління ПФУ неправомірними та зобов'язати здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», починаючи з 28 січня 2011 року в розмірі 90 % від середньомісячної заробітної плати державного службовця, з урахуванням інших видів виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати), згідно з поданою довідкою про заробітну плату, якою передбачені складові заробітної плати для призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу» та на які нараховано і утримано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Личаківського районного суду міста Львова від 8 листопада 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Управлінням ПФУ подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 січня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено десятиденний строк з моменту отримання даної ухвали для усунення зазначених в ній недоліків, шляхом надання документу про сплату судового збору.

Наступною ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, а апеляційну скаргу повернуто, з підстав неусунення наявних в ній недоліків.

Не погоджуючись з останньою ухвалою апеляційного суду, Управління ПФУ звернулося з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Позивач своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За перевіркою матеріалів справи, Управління ПФУ подало апеляційну скаргу на постанову Личаківського районного суду міста Львова від 8 листопада 2016 року без оплати її судовим збором.

Відповідно до частини другої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року; далі - КАС України), отримавши апеляційну скаргу, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на відповідність вимогам статті 187 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 108 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Вимоги до апеляційної скарги встановлені статтею 187 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), частиною шостою якої, зокрема, встановлено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що вона не відповідає вимогам статті 187 КАС України, оскільки не оплачена судовим збором.

На виконання вимог вказаної ухвали Управління ПФУ направило клопотання про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого зазначило, що Законом України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про судовий збір», відповідно до яких Пенсійний фонд України та його органи звільняються від сплати судового збору під час розгляду в усіх судових інстанціях. Оскільки ухвала про залишення апеляційної скарги без руху прийнята 10 січня 2017 року, тобто, коли Управління ПФУ вже було звільнено від сплати судового збору, підстави для його сплати відсутні. Крім того, бюджетом Пенсійного Фонду України на 2016 рік, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 березня 2016 року № 190 не було передбачено витрати на сплату судового збору.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення від слати судового збору, апеляційний суд зазначив, що органи Пенсійного фонду України звільнені від сплати судового збору під час розгляду справ у всіх інстанціях лише з 1 січня 2017 року, тоді як апеляційна скарга подана 27 грудня 2016 року.

Відповідно до частини третьої статті 189 та частини третьої статті 108 КАС України апеляційна скарга повертається особі, що її подала, якщо цією особою не усунуто недоліків, залишеної без руху апеляційної скарги.

Оскільки Управління ПФУ станом на 31 січня 2017 року не виконало вимоги ухвали щодо сплати судового збору, а в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на пункт 18 частини першої статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», яким передбачено звільнення Пенсійного фонду України та його органів від сплати судового збору є безпідставним, оскільки цей пункт набрав чинності з 1 січня 2017 року, а тому на день подання апеляційної скарги, тобто на час вчинення відповідної процесуальної дії, Управління ПФУ не підпадало під перелік платників судового збору, які за законом мають пільги на звільнення від його сплати.

За правилами частини першої статті 341 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частиною першою статті 350 цього ж Кодексу закріплено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, підстави для його скасування відсутні, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а згадане судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі міста Львова залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду