Справа № 814/2596/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/2596/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення 29.01.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:
30.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, як компенсацію за недотримане речове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проходження ним військової служби його не було забезпечено належним речовим майном, яке йому доводилося купувати за власні кошти. Разом з тим, йому при звільненні зі служби грошову компенсацію за недотримане речове майно виплачено не було.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30433,67 грн. як компенсацію за недотримане речове майно.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, командир в/ч НОМЕР_1 28.02.2018 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2018 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 повернуто апелянту без розгляду, з підстав порушення порядку її подання.

05.04.2018 року т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 повторно подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.01.2018 року та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2018 року за вказаною вище апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та, у відповідності до ст.ст.257,311 КАС України, справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

21.11.2017 року наказом начальника 1644 медичного складу (І розряду) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №4-РС позивача прапорщика ОСОБА_1 , начальника складу відділу зберігання медичного майна звільнено з військової служби у відставку за п. «в» (за віком) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

30.11.2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №147 ОСОБА_1 з 30.11.2017 виключено із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення. Крім того, даним наказом було передбачено виплатити позивачу (по день виключення із списків особового складу частини) грошову компенсацію замість речового майна що підлягає видачі на підставі довідки про вартість речового майна, згідно «Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період» (затв. наказом МО України від 29.04.2016р. №232).

22.11.2017 року позивач звернувся до в/частини НОМЕР_1 , в якій він безпосередньо знаходився на речовому забезпеченні, із рапортом про виплату йому грошової компенсації замість речового майна, що належить до видачі та надати Довідку про вартість цього речового майна.

В грудні 2017 року командування військової частини НОМЕР_1 видало позивачу довідку №25 від 04.12.2017 року про вартість недотриманого позивачем за період служби речового майна, яка, в свою чергу, складає 30433,67 грн. та повідомило останнього про направлення відповідної заявки Командування повітряних сил ЗСУ на додаткове фінансування в/частини НОМЕР_1 для здійснення йому виплати.

В подальшому, не погоджуюсь з бездіяльністю відповідача щодо тривалої не виплати грошової компенсації за речове майно, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли в даному спірному питанні регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно які, визначають основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлюють єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Як слідує зі змісту положень ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Приписами ч.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» також визначено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове ж забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, безпосередньо визначено «Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за недотримане речове майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178.

Так, положеннями вказаного вище Порядку №178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби;.. (п.3). Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4). Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п.5).

Отже, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Відповідно до абз.1 п.242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (затв. Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Крім того, приписами п.242 вказаного Положення передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Тобто, до проведення з ним усіх необхідних розрахунків військовослужбовець взагалі не повинен виключатися без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, наказом начальника 1644 медичного складу (І розряду) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 21.11.2017 року №4-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби за п.«в» (за віком) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В подальшому, т.б. 30.11.2017 року, наказом командира в/ч НОМЕР_2 позивача було виключено з 30.11.2017 року із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Первомайського ОМВК Миколаївської області. Крім того, в даному наказі, серед іншого, було визначено здійснити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі на підставі довідки про вартість речового майна.

Також, по справі встановлено, що ще до свого виключення зі списків особового складу в/частини, т.б. 22.11.2017 року, позивач звернувся до командування в/частини НОМЕР_1 , в якій він безпосередньо знаходився на речовому забезпеченні, із рапортом про виплату грошової компенсації замість речового майна, що належить до видачі, а також просив видати йому відповідну довідку про вартість цього речового майна, що належить до видачі.

Разом з тим, розглянувши 15.12.2017 року рапорт ОСОБА_1 від 22.11.2017 року, військова частина НОМЕР_1 , видавши останньому відповідну довідку, своїм листом від 15.12.2017 року №350/174/308/2011/пс (а.с.25) повідомила позивача, що 15.12.2017 року фінансово-економічною службою в/ч НОМЕР_1 було відправлено заявку на додаткове фінансування військової частини для відповідних виплат до речової служби управління тилового забезпечення логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що відповідач, в даному випадку, фактично визнав свій обов`язок виплатити позивачу компенсацію за недотримане речове майно.

Що ж стосується доводів відповідача про відсутність необхідних коштів на вказані виплати, яаі не передбачені його кошторисом, то судова колегія, як і суд 1-ї інстанції ставиться до останніх критично, оскільки відсутність коштів у відповідача на виплату грошової компенсації не свідчить про відсутність права у позивача на отримання такої компенсації.

Крім того, при прийнятті остаточного рішення по справі, колегія суддів також вважає необхідне прийняти до уваги факт того, що військовою частиною НОМЕР_1 , на виконання оскаржуваного рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.01.2018 року, спірна компенсація за речове мано у розмірі 30433,67 грн. позивачу вже фактично виплачена, що підтверджується копією наданого позивачем платіжного доручення №63 від 25.05.2018 року.

При цьому, судова колегія також вважає за необхідне зазначити, що сума, яка підлягає стягненню, сторонами під час розгляду даної справи не заперечувалась.

Отже, за таких обставин, суд 2-ї інстанції вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_3 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено _30 травня 2018_р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.В. Єщенко