Справа № 816/1111/18
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2018 року м. ПолтаваСправа №816/1111/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Пилипенко А.В.

та представників сторін:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до управління Укртрансбезпеки у Полтавській області про визнання нечинною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_3В.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до управління Укртрансбезпеки у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому просив визнати нечинною та скасувати постанову від 12.03.2018 №015724 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невідповідність спірного акта індивідуальної дії вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Звертав увагу на те, що його не було своєчасно повідомлено про розгляд справи про порушення на автомобільному транспорті, а відповідну справу розглянуто без його участі. Стверджував про те, що він не є суб'єктом правопорушення, передбаченого статтями 48, 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду письмовому відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. При цьому зазначив, що у ході проведення рейдової перевірки співробітниками управління Укртрансбезпеки у Полтавській області зупинено вантажний автомобіль, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ФОП ОСОБА_3, за кермом якого перебував водій ОСОБА_4 За твердженням відповідача, водієм автотранспортного засобу на вимогу інспектора не надано усіх необхідних документів для перевезення вантажу, що визначені статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Наголошував на тому, що позивача своєчасно та належним чином повідомлено про розгляд справи про порушення на автомобільному транспорті шляхом надіслання повідомлення рекомендованим листом.

У наданих до суду відповіді на відзив та запереченні на відповідь сторони підтримали попередні доводи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, наполягала на відмову у задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Суд встановив, що 13.02.2018 при проведенні рейдової перевірки, відповідно до направлення на перевірку від 09.02.2018 №005927, державними інспекторами управління Укртрансбезпеки у Полтавській області перевірено транспортний засіб марки MAN д.н.з. НОМЕР_1, який відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу СХО 198224 належить ОСОБА_3 /а.с. 20, 35 - зворот/.

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.02.2018 №040343/а.с. 40 - зворот/.

У вказаному акті зафіксовано порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, а саме - надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких, передбачено статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (не оформлено товарно-транспортну накладну або інший визначений законом документ на вантаж).

До акта перевірки внесено запис про те, що водій з актом перевірки ознайомлений, від підпису та письмових пояснень відмовився /а.с. 40 - зворот/.

Відповідач 26.02.2018 за вих. №772/132-18 рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслав позивачу повідомлення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 12.03.2018 о 10:00 /а.с. 40/.

За результатами розгляду матеріалів перевірки відповідачем 12.03.2018 прийнято постанову №015724 "Про застосування адміністративно-господарського штрафу" /а.с. 19/. Даною постановою позивача зобовязано сплатити штраф в розмірі 1700,00 грн.

Листом від 12.03.2018 вих. №979/32-18 відповідач надіслав позивачу примірник зазначеної постанови /а.с. 40/. Поштове відправлення одержане позивачем 21.03.2018.

Не погодившись із зазначеною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Суд враховує, що спірною постановою позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідно до якої автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Так, за твердженням відповідача, на момент проведення рейдової перевірки у водія автотранспортного засобу була відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж

Натомість позивач стверджує, що він не є субєктом відповідного правопорушення, оскільки займається перевезенням вантажів виключно для власних потреб.

Оцінюючи наведені доводи сторін, суд звертає увагу на таке.

Статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено відповідальність автомобільних перевізників за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За приписами статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно зі статтею 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

А відповідно до частини третьої цієї статті, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Разом з цим, як визначено у розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, товарно-транспортна накладна є документом, який складається з метою оформлення перевезень вантажів відповідно до укладеного договору і використовується для проведення остаточних розрахунків за надані послуги з перевезення вантажів.

Водночас, пунктом 2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207, визначено, що для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб такими документами є: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, у разі перевезення вантажів для власних потреб складення товарно-транспортної накладної не вимагається.

Наданими позивачем письмовими доказами підтверджено, що між ФОП ОСОБА_3 (замовник) та ОСОБА_4 (виконавець) 05.02.2018 укладено договір про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов'язувався якісно, вчасно та у повному обсязі надати послуги з перевезення на власний ризик за завданням замовника, в обсязі і на умовах, передбачених даним договором, а замовник - прийняти та оплатити належно надані послуги /а.с. 74-76/. Пунктом 1.4. цього договору визначено, що факт надання відповідних послуг з боку виконавця засвідчується актами приймання-передачі наданих послуг.

Залученою до матеріалів справи копією акта приймання-передачі наданих послуг від 28.02.2018 №1 підтверджено, що виконавцем надані послуги з транспортного перевезення вартістю 300,00 грн /а.с. 77/. За відповідні послуги ФОП ОСОБА_3 сплатив водієві ОСОБА_4 241,50 грн, що підтверджено видатковою відомістю за лютий 2018 року, звітом про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за лютий 2018 року, податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за І квартал 2018 року, копії яких залучені до матеріалів справи /а.с. 78, 82-90/.

Окрім того, як пояснив представник позивача, на момент проведення рейдової перевірки водієм ОСОБА_4 було надано інспектору управління Укртрансбезпеки у Полтавській області видаткові накладні від 13.02.2018 №48-0001819 №48-0001822, за змістом яких постачальником продукції є ФОП ОСОБА_5, а покупцем - ФОП ОСОБА_3 /а.с. 26-27/.

Факт надання відповідних видаткових накладних інспектору управління Укртрансбезпеки у Полтавській області підтверджено поясненнями водія ОСОБА_4 та головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті управління Укртрансбезпеки у Полтавській області ОСОБА_6 /а.с. 35, 96-97/.

За вищевикладених обставин, суд погоджується з доводами позивача про те, що на момент проведення рейдової перевірки 13.02.2018 водій ОСОБА_4 здійснював перевезення вантажу, що належав на праві власності ФОП ОСОБА_3 та призначений для власних потреб.

Відповідачем наведені обставини не спростовано.

З приводу посилань представника відповідача на те, що вантажний автомобіль НОМЕР_2, який відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу СХО 198224 належить ОСОБА_3, містив позначку із зображенням товарного знака "Маркетопт", суд враховує, що відповідний товарний знак позивач використовує на підставі ліцензійного договору від 01.01.2017 №13/3, укладеного з ФОП ОСОБА_7 /а.с. 48-49/.

При цьому, суд зауважує, що сама по собі наявність на автомобілі товарного знака не може свідчити про перевезення вантажів за замовленням ТОВ "Маркетопт".

У свою чергу, відповідачем належних та допустимих доказів того, що вантажовідправником товарів був саме ТОВ "Маркетопт" не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем у ході розгляду справи по суті не доведено факт здійснення позивачем перевезень вантажів за замовленням ТОВ "Маркетопт".

Окрім того, суд враховує, що відповідно до пункту 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

За твердженням позивача, повідомлення про розгляд справи 12.03.2018 о 10:00 ним одержано в день розгляду справи. Відповідачем наведені обставини не спростовано, на вимогу суду не надано рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем розглянуто за відсутності відомостей про повідомлення позивача про місце і час її розгляду, що є порушенням вимог пункту 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті та пункту 9 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим, як визначено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У цій справі відповідач не довів правомірність свого рішення. Водночас зібраними у справі письмовими доказами підтверджено обґрунтованість позовних вимог позивача.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ФОП ОСОБА_3 повністю.

При цьому, зважаючи на те, що спірна постанова є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд, керуючись приписами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправною та скасувати постанову управління Укртрансбезпеки у Полтавській області від 12.03.2018 №015724.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 №592 управління Укртрансбезпеки у Полтавській області є структурним підрозділом апарату Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті без права юридичної особи та немає власних бюджетних асигнувань, суд вважає за можливе стягнути судові витрати позивача з Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті як юридичної особи публічного права, у підпорядкуванні якої перебуває відповідач.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до управління Укртрансбезпеки у Полтавській області про визнання нечинною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Укртрансбезпеки у Полтавській області від 12.03.2018 №015724.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (; проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3; вул. 60-річчя Жовтня, 15, кв. 6, м. Кременчук, Полтавська область, 39600) судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 червня 2018 року.

Суддя О.О. Кукоба