Справа № П/811/838/17
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А Д У М К А
судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Чумака С.Ю. у справі № П/811/838/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, треті особи: Державна судова адміністрація України, Міністерство фінансів України
25 травня 2018 року Справа № П/811/838/17
Постановою від 25 травня 2018 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишено без змін рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 січня 2018 року у справі № П/811/838/17, яким позивачу в позові відмовлено.
Стосовно зазначеного судового рішення відповідно до частини 3 статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України висловлюю окрему думку.
Незалежність суддів є базовим принципом існування судової влади. При цьому, незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав та свобод людини і громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
На національному рівні незалежність як складова конституційного статусу суддів гарантується Конституцією України і забезпечується, зокрема, особливим порядком державного фінансування та належними умовами для функціонування судів і діяльності суддів шляхом визначення у Державному бюджеті України окремо видатків на утримання судів, а також надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди.
У рішенні від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 у справі № 1-2/2013 Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.
Гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIII, за змістом яких однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 130 Конституції України розмір винагороди суддів встановлюється законом про судоустрій.
Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 130 Конституції України.
Аналогічне положення містила і ч. 1 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453 (далі Закон № 2453).
Пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону № 1402 встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Проте абзацом 1 статті 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
За приписами пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI.
Позивач кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді як суддя не проходила.
Відповідно до частини 2 статті 133 Закону № 2453-VI однією із складових суддівської винагороди є посадовий оклад.
Згідно з ч. 3 ст. 133 Закону № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Таким чином, дійсно за чинним законодавством посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, обчислюється відповідно до розміру, визначеного ч. 3 ст. 133 Закону № 2453-VI, що становить 10 мінімальних заробітних плат.
Відповідно до статті 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України «Про оплату праці» та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами статті 10 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України.
Таким чином, з огляду на приписи частини 2 статті 130 Конституції України та частин 1-3 статті 133 Закону № 2453 посадовий оклад судді місцевого суду повинен обчислюватись з 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається у Законі про Бюджет на відповідний рік. І до 1 січня 2017 року посадовий оклад судді обчислювався виходячи саме з розміру мінімальної заробітної плати, який був встановлений у Законі про Бюджет України на відповідний бюджетний рік.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-VIII встановлено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 гривень.
Підставою таких дій відповідач зазначає положення пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII (далі Закон № 1774), яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
Проте з огляду на приписи частини 2 статті 130 Конституції України, частини 1 статті 133 Закону № 2453 і частини 1 статті 135 Закону № 1402 Законом № 1774 питання розміру суддівської винагороди регулюватись не можуть, оскільки він не є Законом про судоустрій.
При цьому під розміром такої винагороди і, зокрема, посадового окладу повинні розумітись не тільки кількість мінімальних заробітних плат, а і сам розмір останньої, оскільки це безпосередньо впливає на розмір суддівської винагороди. Таким чином, при обчисленні розміру посадового окладу відповідно до частини 3 статті 133 Закону № 2453 приписи пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII застосуванню не підлягають, оскільки останнім спірні правовідносини не регулюються.
Отже, зважаючи на те, що Закон № 1774-VIII не є спеціальним актом, який встановлює розмір мінімальної заробітної плати для розрахунку суддівської винагороди, зміни до Закону № 1402-VIII або до Закону № 2453-VI в частині регулювання розміру суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, не вносились, відсутні правові підстави для застосування положень п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII при нарахуванні суддівської винагороди, яка, як одна із складових гарантій незалежності суддів, не може бути змінена чи врегульована іншим законом, ніж змінами до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Колегія суддів, при прийнятті рішення послалась на правову позицію, яка викладена в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 818/975/17 і полягає в тому, що законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн.; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600 грн.
Вважаю такі висновки помилковими і такими, що не ґрунтуються на змісті Закону № 1774, оскільки останній не містить норми, що саме для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600 грн.
Оскільки ж Законом № 1774 питання суддівської винагороди регулюватись не можуть, то алгоритм обчислення посадового окладу судді з 1 січня 2017 року повинен був залишитись таким же, як і 31 грудня 2016 року, тобто виходячи з 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік», тобто з розрахунку мінімальної заробітної плати у 3200 гривень. З огляду на вказане вважаю, що обчислення посадового окладу судді повинно здійснюватись без врахування положень Закону № 1774.
Натомість, незважаючи на вищевикладені норми та гарантію, передбачену ч. 2 ст. 130 Конституції України, стосовно встановлення розміру винагороди судді Законом про судоустрій, органами Державної судової адміністрації України не виконується обов'язок щодо нарахування та виплати суддям, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, грошового забезпечення у розмірі, визначеному ч. 3 ст. 133 Закону № 2453-VI, чим порушується гарантоване державою право на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності.
Таким чином, враховуючи, що суддівська винагорода позивача за січень-серпень 2017 року розраховувалась з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого в п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII, що суперечить приписам частини 2 статті 130 Конституції України, а не з розміру, визначеного ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", вважаю, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо не здійснення нарахування ОСОБА_1 суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», а також зобовязання відповідача здійснити таке нарахування і виплату підлягали задоволенню.
Суддя: С.Ю. Чумак