Справа № 462/1213/18
Суддя: Гедз Б. М.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/1213/18
Провадження № 2-а/462/103/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - Рущак Т.О.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області та державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій державного виконавця, визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати незаконними дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2017 року на виконання постанови в справі про порушення митних правил № 0213/408031402/17 від 10.03.2017 року, визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2017 року винесену державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 на виконання постанови в справі про порушення митних правил № 0213/408031402/17 від 10.03.2017 р. Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою інспектора Чернівецької митниці №0213/408031402/17 від 10.03.2017 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 470 МК України та накладено штраф у розмірі 8500 грн. 25.03.2017 року він звернувся із адміністративним позов до суду з приводу визнання протиправною та скасування вказаної постанови. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 31.05.2017 року відмовлено у задоволенні даного позову, а ухвалою Львівського Апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року його апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2017 року без змін. Тобто, постанова у справі про порушення митних правил №0213/408031402/17 від 10.03.2017 року, вступила в законну силу 11.07.2017 року. Сягувач - Чернівецька митниця ДФС предявила до виконання вказану постанову 11.08.2017 року, проте було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа. 12.12.2017 року стягувач повторно предявив виконавчий документ до виконання і 21.12.2017 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження по даній постанові. Його представником у встановлений строк було подано скаргу на постанову про відкриття виконавчого провадження до начальника виконавчої служби з приводу скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. 01.03.2018 року відповідач надав його представнику відповідь на скаргу від 22.02.2018 року, з якої вбачається, що не має підстав для задоволення скарги. Вважає, що державний виконавець не мав права виносити постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки повторно до виконання виконавчий документ було предявлено після закінчення строків на його предявлення, тобто після 11.11.2017 року, із пропуском на один місяць. Просить визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2017 року незаконною та такою, що відлягає скасуванню. Крім того, просить поновити строк на звернення до суду, оскільки такий було пропущено із поважних причин.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, при цьому на адресу суду від представника позивача ОСОБА_4 поступила заява, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Відповідач - державний виконавець Жук Я.Я. в судовому засіданні проти позову заперечив, подав письмовий відзив, в якому зазначив, що основним аргументом позивача стосовно обґрунтування вимог є те, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з порушенням вимог статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у прийнятті до виконання виконавчого документа з пропущеним строком для предявлення до органів державної виконавчої служби. У відповідності до ч. 1 ст. 533 Митного кодексу України подання скарги (адміністративного позову) зупиняє виконання постанови у справі про порушення митних правил до закінчення розгляду скарги (адміністративного позову). Враховуючи наведене строк предявлення до виконання постанови про порушення митних правил був зупинений з моменту звернення ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Залізничного районного суду м. Львова. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2017 у задоволенні позову ОСОБА_3 до Чернівецької митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил відмовлено. Ухвалою Львівського Апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2017 року у справі №462/1409/17 - без змін. Таким чином постанова Чернівецької митниці набула законної сили з моменту набрання законної сили постанови Залізничного районного суду м. Львова, а саме - 11.07.2017 і саме з цієї дати починається відраховуватися строк пред'явлення до виконання. Зазначений виконавчий документ стягувачем предявлено до виконання вдруге 12.12.2017 року. За наслідком першого предявлення виконавчого документа до виконання державним виконавцем Залізничного ВДВС м. Львів 11.08.2017 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, яке було отримано стягувачем лише 20.11.2017 року. Таким чином, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Судом встановлено, що постановою в справі про порушення митних правил №0213/408031402/17 від 10.03.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України та накладено штраф у розмірі 8500 грн. (а.с. 7-9).

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби про визнання незаконною та скасування постанови відмовлено за безпідставністю позовних вимог (а.с. 10-11).

Ухвалою Львівського Апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2017 року у справі № 462/1409/17 - без змін.

Відповідно до частини 2 статті 256 КАС України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Таким чином, постанова № 0213/408031402/17 від 10.03.2017 року Чернівецької митниці ДФС про стягнення з ОСОБА_3 штрафу у розмірі 8500 грн. набрала законної сили з моменту набрання законної сили постанови Залізничного районного суду м.Львова, а саме: 11.07.2017 і саме з цієї дати починається відраховуватися строк пред'явлення до виконання, який був зупинений шляхом подання адміністративного позову до суду першої інстанції, а в подальшому шляхом подання апеляційної скарги.

З матеріалів виконавчого провадження провадження АСВП №54435893 вбачається, що 25.07.2017 року стягувач - Чернівецька митниця ДФС направила до виконання в Залізничний ВДВС ЛМУЮ виконавчий документ, а саме постанову в справі про порушення митних правил№0213/408031402/17 від 10.03.2017 року, проте 11.08.2017 року старшим державним виконавцем Залізничного ВДВС міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яке було відправлено на адресу стягувача рекомендованим листом 17.11.2017 року, а отримано Чернівецькою митницею ДФС лише 20.11.2017 року, що підтверджується реєстрами поштової кореспонденції, долученими до матеріалів справи відповідачем.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обовязковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та обєктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У відповідності до пункту 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі предявлення виконавчого документа до виконання.

Так, 12.12.2017 року стягувач повторно предявив виконавчий документ до виконання і постановою у ВП №55423407 від 21.12.2017 року державним виконавцем Залізничного ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 0213/408031402/17 від 10.03.2017 року виданої Чернівецькою митницею ДФС про стягнення з ОСОБА_3 штрафу у розмірі 8500 грн.

Разом з тим, 02.02.2018 року представником позивача ОСОБА_3 було подано скаргу на постанову про відкриття виконавчого провадження до начальника виконавчої служби з приводу скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ предявлено до виконання з пропуском встановленого строку на яку отримав відповідь, що підстави для задоволення такої відсутні.

У відповідності до ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З урахуванням того, що постанова № 0213/408031402/17 від 10.03.2017 року набрала законної сили 11.07.2017 року, а 25.07.2017 року строк перервався у зв'язку з предявленням виконавчого документа до виконання, разом з тим, оскільки стягувач отримав повідомлення про повернення виконавчого документа лише 20.11.2017 року і повторно пред'явив вказаний виконавчий документ в межах встановленого законом строку, а саме 11.12.2017 року, відтак прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови від 21.12.2017 року вчинено у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для її скасування відсутні.

Згідно ч. 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Крім того, позивач просить про поновлення строку для звернення до суду, вважаючи що такий пропущено з поважних причин.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів

Згідно ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 21.12.2017 року, така була оскаржена до начальника виконавчої служби.

Відповідно до ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Відтак, суд вважає за необхідне поновити позивачу пропущений строк на звернення до суду, оскільки відповідь на скаргу було отримано 01.03.2018 року, що підтверджується матеріалами справи.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, державний виконавець діяв в межах вимог закону, тому позов не підлягає до задоволення,

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 241-243, 246 КАС України, ст.ст. 1, 2, 4, 12, 18 Закону України «Про виконавче провадження», -

ухвалив:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_3 до Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області та державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій державного виконавця, визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз