Справа № 523/281/18
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 523/281/18

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусика А.Г.,

суддів Зуєвої Л.Є. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту охорони здоровя Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту охорони здоровя Одеської міської ради про визнати дії відповідачів неправомірними та зобовязання виплатити компенсацію за куплені медпрепарати і обстеження в інституті ім.Філатова в розмірі 1080,00 грн., стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн..

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2017 року позивач звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про відшкодування витрат, понесених на придбання ліків та проведення обстеження стану здоровя в розмірі 1080,00 грн., яка була розглянута на засіданні Піклувальної ради департаменту 07 квітня 2017 року.

Листом від 13 квітня 2017 року № 04-І-559/2960 позивачу було відмовлено в наданні додаткової матеріальної допомоги та зазначено, що за результатами розгляду його заяви було встановлено, що у нього є працездатний син, а також те, що на заявлені цілі йому вже надавалась допомога, у звязку із чим відмовлено в задоволенні заяви.

Відмова позивачу у відшкодуванні витрат, понесених на придбання ліків та проведення обстеження стану здоровя і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними з огляду на наступне.

Так, постановою КМУ від 17 серпня 1998 року №1303 "Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань" (п.1) установлено, що безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування провадиться групам населення та за категоріями захворювань згідно з додатками 1 і 2.

Згідно до п.1 ч.1 Переліку груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно або на пільгових умовах (Додаток 1 вказаної вище постанови) групи населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно - незалежно від розміру середньомісячного сукупного доходу їх сімї - учасникам бойових дій.

З аналізу наведеного вбачається, що нормативно-правовим актом, положеннями якого позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, передбачено лише забезпечення безоплатними ліками та не зазначено про можливість безоплатного проведення медичного обстеження осіб, визначених в Переліку груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно або на пільгових умовах.

Крім того, п.2 вказаної постанови передбачено, що відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб.

З вказаного вбачається, що законодавцем визначено певний механізм по забезпеченню безкоштовними ліками відповідних осіб.

Так, сутність вказаного механізму полягає в тому, що особи можуть отримати в аптеках за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів, відповідні медикаменти. Разом з тим, подаючи даний позов ОСОБА_2 просив зобовязати виплатити компенсацію, зокрема, за куплені медпрепарати, що не передбачено вказаною постановою КМУ від 17 серпня 1998 року №1303, оскільки, як було зазначено вище, у вказаній постанові визначений інший механізм (порядок) забезпечення безкоштовними ліками певних категорій осіб.

Таким чином, враховуючи, що субєкти владних повноважень повинні діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений законодавством України, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання дій відповідачів неправомірними та зобовязання виплатити компенсацію за куплені медпрепарати і обстеження в інституті ім.Філатова в розмірі 1080,00 грн., а також вимога про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., яка є похідною від основних позовних вимог, не підлягають задоволенню.

Отже, рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Також, колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.308, 315, 316, 321,322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст.328-331 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_1