Справа № 804/2015/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2018 року Справа № 804/2015/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Н.В.
за участі секретаря судового засіданняТрошиної А.С.
представника позивача представника відповідача Устинової А.В. Воронової К.О.
В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що положення Податкового кодексу України не забороняють збільшення граничних строків сплати податку у випадку, якщо кінцева дата такої сплати припадає на вихідний або святковий день, а тому здійснення позивачем сплати податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості у звітні періоди 2016-2017 рр. у перший робочий день після вихідного не може вважатися податковим правопорушенням.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження.
19 квітня 2018 року на адресу суду від ГУ ДФС у Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування заперечень посилався на те, що оскільки останній день сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, припав на вихідний, то його потрібно було сплатити напередодні встановленого граничного терміну, з огляду на що, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим та таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного податкового законодавства.
25 квітня 2018 року на адресу суду від ПрАТ «Ерлан» надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було викладено пояснення, аналогічні поясненням адміністративного позову.
Ухвалою суду від 15.05.2018 року було закрито підготовче провадження у справі № 804/2015/18 та призначено справу до розгляду по суті на 31.05.2018 року.
В судовому засіданні призначеному на 31.05.2018 року, представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд задовольнити позов.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у зв'язку з чим у задоволенні адміністративного позову просив відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДФС України у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку з питання порушення термінів сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості у звітні періоди 2016-2017 рр. ПрАТ «Ерлан (код 24616119).
Вважаючи висновки, зроблені в Акті перевірки, неправомірними, ПрАТ «Ерлан» в порядку визначеному п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України, 28.11.2017 року подало відповідні заперечення (вих. № 371 від 27.11.2018 року).
Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, у відповідності до п. 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України, ПрАТ «Ерлан» розпочало процедуру адміністративного оскарження та 20.12.2017 року останнім було подано скаргу до ДФС України (вих. № 387).
06 лютого 2018 року ДФС України було прийнято рішення № 4129/6/99-99-11-03-01-25 про продовження строку розгляду скарги до 17.03.2018 року включно.
Правомірність винесеного ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За правилами пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обов'язку, як передбачено пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.
У відповідності до статті 31 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.
Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.
Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 261.1 ст. 261 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.
Відповідно до пп.266.10 п.266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, яким визначені строки сплати податку, зазначено, що податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується, зокрема, юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.
Вказана норма не містить застережень щодо порядку сплати податку у випадку, якщо останній день строку його сплати припадає на вихідний або святковий день.
Натомість, таке правило передбачено для податкових декларацій, зокрема згідно пунктом 49.20 статті 49 Податкового кодексу України, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.
Як визначено у статті 5 Європейської конвенції про обчислення строків (ETS №76) від 16 травня 1972 року, підписаною державами - членами Ради Європи, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо dies ad quem (для цілей цієї Конвенції термін dies ad quem означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк подовжується на перший робочий день, який настає після них.
У відповідності до частини 1 статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року №1906-IV чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.
За змістом пункту 3.2 статті 3 Податкового кодексу України, якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
При цьому, пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Таке застосування норм податкового законодавства відповідає й основним засадам податкового права, проголошеним у статті 4 Податкового кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 року (справа № 820/1867/17) та від 18.05.2018 року (справа № 812/1312/17).
Враховуючи наведене, за встановлених обставин здійснення позивачем сплати податку у перший робочий день після вихідного, суд погоджується із доводами ПрАТ «Ерлан» про недопущення ним порушення правил сплати (перерахування) податку та відсутність підстав для притягнення до відповідальності за це.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного, адміністративний позов підлягає задоволенню.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таки чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №030253 від 19 березня 2018 року, підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 08 червня 2018 року.

Суддя Н.В. Боженко