Справа № 578/1185/16-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2018 року

Київ

справа №578/1185/16-а

провадження №К/9901/17708/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т.Г.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу №578/1185/16-а

за позовом ОСОБА_1 до відділу прикордонної служби "Славгород" Краснопільського району Сумської області, начальника відділу прикордонної служби "Славгород" Краснопільського району Сумської області Сендзюка Олега Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Краснопільського районного суду Сумської області від 16 грудня 2016 року (прийняту у складі: головуючого судді - Косар А.І.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Любчич Л.В., суддів: Спаскіна О.А., Сіренко О.І.)

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії начальника відділу прикордонної служби «Славгород» старшого лейтенанта Сендзюка Олега Вікторовича та скасувати постанову відділу прикордонної служби "Славгород" Краснопільського району Сумської області про адміністративне правопорушення №123374 від 21 листопада 2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 202 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що оскаржувана постанова була винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Позивачем надано документи, що посвідчують особу, а також документи на право володіння та керування транспортним засобом. Крім того, в поясненнях він зазначав про те, що не знав про своє знаходження поблизу інформаційних покажчиків. Вказує, що вказані обставини не були враховані співробітниками ДПС України, що призвело до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Постановою Краснопільського районного суду Сумської області від 16 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем з урахуванням всіх обставин справи відповідно до вимог чинного законодавства України.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначає, що суди не врахували те, що внаслідок відсутності на дорозі, де було зупинено позивача, знаку "в'їзд заборонено", передбаченого чинним законодавством, останній не був обізнаний, що знаходиться на місцевості, на якій діють встановлені чинним законодавством обмеження.

7 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано для розгляду до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи відсутність клопотань усіх сторін про розгляд цієї справи за їх участі, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 листопада 2016 року ОСОБА_1 о 01 год. 30 хв. був виявлений прикордонним нарядом від ВПС «Славгород» в межах контрольованого прикордонного району на напрямку населених пунктів Пороз (Російська Федерація) - Славгород (Україна) поблизу інформаційних покажчиків №182-183 в ході руху на транспортному засобі УАЗ номерний знак ж4350КД дорогою, яка відсутня в реєстрі автомобільних доріг та веде до Державного кордону України.

У зв'язку з цим працівниками прикордонної служби "Славгород" Краснопільського району Сумської області було складено протокол про адміністративне правопорушення від 21 листопада 2016 року серія СхРУ №123374.

У вищезазначеному протоколі вказано, що позивач порушив підпункт 1 пункту 2 Додаткових тимчасових обмежень у контрольованих прикордонних районах, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2015 року№1075 (далі - Додаткові тимчасові обмеження у контрольованих прикордонних районах).

Постановою в справі про адміністративне правопорушення №123374 від 21 листопада 2016 року, складеною начальником відділу прикордонної служби "Славгород" Краснопільського району Сумської області Сендзюком О.В., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 202 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 119 грн.

Згідно з статтею 202 КУпАП порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду - виїзду - тягне за собою накладення штрафу на громадян від семи до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями статті 23 Закону України "Про Державний кордон України" встановлено, що у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в'їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Відповідно до пункту 5 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року №1147 (далі - Положення про прикордонний режим) контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба у взаємодії з органами Національної поліції.

У необхідних випадках Державна прикордонна служба може запроваджувати додаткові тимчасові обмеження на в'їзд і провадження робіт у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які встановлюються наказом начальника органу охорони державного кордону, погодженим з місцевими державними адміністраціями, міськими радами міст обласного значення, територіальними органами Національної поліції, ДМС та регіональними органами СБУ.

Відповідно до пп. 1 п. 2 Додаткових тимчасових режимних обмежень у контрольованих прикордонних районах рух транспортних засобів (крім техніки та обладнання для агропромислового комплексу, задіяних у проведенні сільськогосподарських робіт) дорогами, які відсутні в реєстрі автомобільних доріг та ведуть до державного кордону, або на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон, контрольних пунктів в'їзду-виїзду та між населеними пунктами.

Відповідно до пункту 6 Положення про прикордонний режим, особи, винні у порушенні прикордонного режиму, несуть адміністративну або іншу відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до Схеми раціональної мережі автомобільних доріг загального користування місцевого значення на 2019 рік по Краснопільському району Сумської області видно, що населений пункт Славгород з іншими населеними пунктами з'єднує лише дорога Р-45 (з населеними пунктами Мезенівка та Порозок) та О190607 (з населеним пунктом Рясне). У бік Державного кордону з населеного пункту через територію Славгородської сільської ради Краснопільського району не веде жодна дорога місцевого значення, яка була б занесена до реєстру автомобільних доріг.

Крім того, територія Славгородської сільської ради Краснопільського району межує з Державним кордоном України, дана місцевість, за винятком населених пунктів та місць масового відпочинку населення, входить до прикордонної смуги.

Наявність інформаційно-вказівного знаку "Початок прикордонної смуги" та "Початок контрольованого прикордонного району" підтверджується листом філії "Краснопільський райавтодор "Дочірнього підприємства "Сумський облавтодор".

Як встановлено судами, позивач рухався в прикордонній смузі на транспортному засобі, який не є технікою для агропромислового комплексу, задіяною у проведенні сільськогосподарських робіт, по дорозі, не внесеній до реєстру автомобільних доріг, у напрямку до Державного кордону України.

Колегія суддів Верховного Суду вважає правильними висновки судів про те, що посилання позивача на необізнаність знаходження на дорозі, де діяли встановлені чинним законодавством обмеження є безпідставними, оскільки наказ Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2015 року №1075 оприлюднено у встановленому законом порядку, він є чинним. Відповідно до частини 2 статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованими.

Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі.

Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

2. Постанову Краснопільського районного суду Сумської області від 16 грудня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі №578/1185/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Г. Стрелець

Судді О. В. Білоус

І. Л. Желтобрюх