Справа № 816/1601/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

05 червня 2018 року

справа №816/1601/17

адміністративне провадження №К/9901/46217/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року у складі судді Алексєєвої Н.Ю. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року у складі колегії суддів Старосуда М.І., Яковенка М.М., Лях О.П. у справі № 816/1601/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмехсервіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про часткове визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецмехсервіс» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 07 вересня 2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями в розмірі 682 002 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170 500,50 грн, з мотивів протиправності його прийняття.

26 жовтня 2017 року Полтавський окружний адміністративний суд постановою, залишеною без змін 23 листопада 2017 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року, адміністративний позов Товариства задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення від 07 вересня 2017 року № в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Спецмехсервіс" суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями в розмірі 682 002 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170 500,50 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що формування Товариством витрат обумовлено фактичним придбанням товарів, послуг з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів, які відображають реальність цих операцій, та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

26 березня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга податкового органу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати постанови судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову, якою в задоволені позовних вимог Товариства відмовити повністю.

Відповідач доводить, що судами невірно застосовано положення пунктів 6, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві фінансів України 19 січня 2000 року за № 27/4248 (далі - П(С) БО 16 «Витрати»), підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), а Товариством завищені показники у рядку 2050 Звіту фінансові результати «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» на загальну суму 3 788 901 грн, в результаті чого занижено показник рядка 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), що обумовило заниження податку на прибуток на суму 682 001 грн.

Заявник касаційної скарги також не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу, мотивуючи свою незгоду положеннями частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктів 1, 2, 6 частини першої та частини другої статті 19, частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI, вважає, що матеріали справи не містять належних доказів обґрунтування понесених витрат на послуги адвоката (обґрунтування часу затраченого на проведення консультацій, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовку процесуальних документів та додатків до позовної заяви тощо).

Порушенням судами норм матеріального права відповідач визначає положення статей 90, 242 Кодексу адміністративного судочинства України, яке за позицією податкового органу полягає у не забезпеченні повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі.

28 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу податкового органу залишено без руху.

24 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження та витребувано справу № 816/1601/17 з Полтавського окружного адміністративного суду.

08 травня 2018 року справа № 816/1601/17 надійшла до Верховного Суду.

14 травня 2018 року позивачем поданий відзив на касаційну скаргу податкового органу, яким Товариство просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій - без змін. Позивач зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій досліджені всі матеріали справи, заяви, клопотання, пояснення сторін та надані докази, яким надана правова оцінка у відповідності до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у період з 18 липня 2017 року по 14 серпня 2017 року посадовими особами податкового органу проведена планова виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог зокрема податкового законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2017 року, за результатами якої складено акт №1121/16-31-14-01-10/33660476 від 19 серпня 2017 року (далі - акт перевірки).

Актом перевірки серед іншого встановлено порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 Податкового кодексу України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктів 6-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 719 292 грн, в тому числі за 2015 рік - 37 290 грн, за 2016 рік в сумі 682 002 грн.

07 вересня 2017 року податковим органом на підставі акту перевірки згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123, пунктом 31 підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким Товариству за порушення наведених вище норм збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" в розмірі 889 792,50 грн, з яких за податковими зобов'язаннями в розмірі 719 292 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170 500,50 грн.

Товариство оскаржило податкове повідомлення-рішення в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за податковими зобов'язаннями в розмірі 682 002 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 170 500,50 грн.

Судами першої та апеляційної інстанцій також установлено, що Товариством (підрядник) з Приватним акціонерним товариством «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» (замовник) укладено договір №П/16-72 від 22 липня 2016 року про виконання робіт по спорудженню пошукової свердловини №40 Сахалинського нафтогазоконденсатного родовища», пунктом 3.7 якого передбачено, що за результатами виконаних робіт по кожному етапу, сторони підписують акти приймання передачі виконаних робіт, що підтверджують фактичний обсяг виконаних робіт та їх вартість.

По закінченню етапу №7 Товариством складено акт виконаних робіт від 13 грудня 2016 року №7 по спуску та кріпленню проміжної колони 245 мм в інтервалі 0-3800 м.

В бухгалтерському обліку Товариством дохідна частина відображена наступним чином: грудень 2016 року: по пошуковій свердловині №40 Сахалінського НГКР, Дт 361 (розрахунки з вітчизняними покупцями) ... Кт 703 (дохід від реалізації робіт, послуг)- 15 849 771,95 грн. (без врахування ПДВ (бух.рах.64) Дт 703 (дохід від реалізації робіт, послуг) ... Кт 791 (результат операційної діяльності) - 15 849 771,95 грн. (без врахування податку на додану вартість (бух.рах.64).

В бухгалтерському обліку витратна частина підприємства відображена наступнім чином: грудень 2016 по пошуковій свердловині №40 Сахалінського НГКР, Дт 903 (собівартість реалізованих робіт і послуг) ... Кт 231 - 26 861 500,45 грн. Дт 791 (результат операційної діяльності)... Кт 903 (собівартість реалізованих робіт і послуг) - 26 861 500,45 грн.

Товариством до складу витратної частини також включені витрати, понесені у зв'язку з придбанням за період з 15 грудня 2016 року по 29 грудня 2016 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» труб обсадних, на суму 4 277 347,50 грн. та до складу витрат віднесено отримані послуги від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтагазсервіс» на суму 2 456 617,25 грн згідно акту №1 від 31 грудня 2016 року передачі-приймання наданих послуг в період з 14 грудня по 31 грудня 2016 року.

Склад податкового правопорушення податковий орган доводить тим, що витрати понесені по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Урнафтагазсервіс» не відносяться до зазначеного етапу виконання робіт, а тому позивач занизив податок на прибуток за 2016 рік на суму 682002 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, Суду виходить з наступного.

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму витрат від списання дебіторської заборгованості, яка не відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, понад суму резерву сумнівних боргів.

Відповідно до пункту 44.2 статті 42 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За положеннями пункту 6 П(С)БО «Витрати» 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з пунктом 7 П(С)БО «Витрати» 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Висновуючись на аналізі наведених положень, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що право платника податку на витрати виникає в періоді отримання доходу від реалізації таких товарів, робіт, послуг за наявності підтвердження понесених витрат первинними документами, що складаються відповідно до вимог ведення бухгалтерського обліку та внаслідок зменшення власного капіталу, тобто зменшення активів або збільшенням зобов'язань. А витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що будівництво свердловини полягає у безперервному виконанні робіт, безперервному понесенні витрат, що підтверджується даними добових рапортів по бурінню за грудень 2016 року, а з огляду на те, що формування витрат обумовлено фактичним придбанням товарів, послуг з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів, які повно та всебічно досліджені судами першої та апеляційної інстанцій, останні дійшли обґрунтованого висновку про правомірність відображення Товариством показників фінансового результату до оподаткування у податковій декларації з податку на прибуток за 2016 рік.

Доводи заявника касаційної скарги щодо безпідставності стягнення судом першої інстанції понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 1280 грн, які також були предметом апеляційного оскарження, є неприйнятними з підстав їх обґрунтованості з точки зору положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI (був чинний на час розгляду справи судом першої інстанції), судом першої інстанції надано оцінку доводам позивача щодо понесених витрат на правову допомогу та обґрунтовано стягнуто такі витрати лише за участь адвоката у судових засіданнях в розмірі 1280 грн.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року у справі № 816/1601/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер