Справа № 817/9/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/9/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"04" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "05" лютого 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій, , -

суддя в 1-й інстанції - Зозуля Д.П.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Володимирецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність Володимирецького об'єднане Управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо не призначення з 07.10.2017 пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

-зобов'язати Володимирецьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити з 07.10.2017 пенсію за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 3 категорії, а тому при досягненні віку 54 роки він звернувся до відповідача для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",з 07.10.2017. Проте, відповідач протиправно відмовив у призначені пенсії, не прийнявши до уваги надані ним документи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Володимирецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо не призначення ОСОБА_2 з 08.10.2017 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язано Володимирецьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_2 з 08.10.2017 пенсію за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, судові витрати в розмірі 320 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що згідно документів, які були для призначення пенсії, позивач працював на території, яка не відноситься до радіоактивного забруднення. Крім того, відповідач посилається на те, що судове рішення, на яке посилається суд було ухвалено після звернення позивача до пенсійного органу, а тому не могло бути враховано. Також відповідач зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, перебрав на себе повноваження, які виключно належать пенсійному органу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач посилається на те, що факт його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення та право на відповідні пільги, в тому числі на пенсію зі зменшенням пенсійного віку підтверджується посвідченням постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, довідкою Біленської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, тому факт роботи в Ровенській мехколоні №22 не може спростовувати факт постійного проживання на території радіоактивного забруднення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії Б№447538, виданого 21.07.1994 (а.с.10).

07.10.2017 року ОСОБА_2 виповнилося 54 роки, тому він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у відповідності до вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Володимирецьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Рівненської області листом від 20.10.2017 №2944/05-01 повідомило позивачу про відсутність підстав для призначені пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", мотивуючи це тим, що він постійно працював з 17.04.1985 року у зоні, яка не зазнала радіоактивного забруднення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, оскільки він є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 3, належними доказами довів своє проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, у період , визначений ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" а тому визнав протиправною бездіяльність відповідача та задовольнив позов.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я врегульовано Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 2 частини третьої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі- Закону №796-XII) встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Таким чином, особі, яка постійно проживає або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні гарантованого добровільного відселення, може бути призначена пенсія із зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за умови подання нею посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та підтвердження факту того, що за станом на 01.01. січня 1993 року вона прожила або відпрацювала у цій зоні не менше 3 років.

Підпунком 5 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 ( далі-Порядку №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем до заяви про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку було надано посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи серія Б №447538, копію трудової книжки, паспорт та довідку Біленської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 28.09.2017 року № 1108 про період проживання на забрудненій території.

Посвідчення позивача, як громадянина, який є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), серія Б № 447538, видане 21.07.1994 року, недійсним не визнавалось, наданий позивачу статус не оспорюється.

Згідно довідки Біленської сільської ради позивач з 07.10.1963 року по час видачі довідки проживає в с. Біле, територія якого відноситься до 3 категорії радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто станом на 01.01.1993 року позивач три роки проживав у зоні гарантованого добровільного відселення та продовжує проживати там. Вказана довідка видана на підставі первинних документів.

Відповідач визнає, що вказаними документами підтверджується факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 07.10.1963 року, що вбачається з листа відповідача від 20.10.2017 року № 2944/05-01 .

Проте, згідно тверджень відповідача, позивач не має права на пенсію зі зниженням пенсійного віку, оскільки з 17.07.1985 року працював у Ровенській мехколонні №2 тресту "Львовсельелектросетьстрой" (чиста зона), а тому не виконуються умови ст. 55 Закону №796-XII.

Апеляційний суд вважає вказані твердження відповідача помилковими, так як відповідно до умов зазначених у п.2 ч.3 ст.55 Закону №796-XII, для зменшення пенсійного віку необхідно що щоб потерпілі особи постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

Тобто, для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку позивач повинен довести факт проживання або факт роботи у зоні гарантованого добровільного відселення у період зазначений ст. 55 Закону України №796-XII.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем належними доказами доведено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 07.10.1993 року, тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії за віком, із зменшенням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону №796-XII.

Отже, факт роботи позивача у Ровенській мехколонні №2 тресту "Львовсельелектросетьстрой", при підтверджені належними доказами факту проживання позивача у с. Біле Володимирецького району Рівненської області, що відноситься до зони добровільного гарантованого відселення, не впливає на спірні відносини.

Крім того, відповідач належними доказами не спростував пояснення позивача, що він виконував свої функціональні обов'язки у селах Володимирецького району Рівненської області.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що досягнення позивачем відповідного віку та наявність необхідного стажу, відповідачем не заперечується.

Враховуючи викладене, відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до частини 2 статті 55 Закону України №796-XII.

Щодо тверджень відповідача на помилковість посилання суду першої інстанції рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.12.2017 у справі №556/1867/17, то апеляційний суд погоджується з ними, оскільки вказане судове рішення набрало законної сили 18.12.2017 року. Разом з тим, помилкове посилання на вказане судове рішення не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності відповідача.

З приводу твердження відповідача про неможливість судового втручання у його дискреційні повноваження апеляційний, апеляційний суд зазначає таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, призначати позивачу пенсію чи не призначати. Безперечно, що оскільки позивачем дотримано вимоги діючого законодавства при подані заяви для призначення пенсії , то правомірним є лише один варіант поведінки.

Таким чином, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "05" лютого 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "08" червня 2018 р.