Справа № 806/429/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/429/18
ПОСТАНОВА
іменем України

"04" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Франовської К.С.
суддів: Іваненко Т.В.
Кузьменко Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "28" лютого 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання права на отримання одоразової грошової допомоги та стягнення 219600,00 грн. , -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив :

- визнати незаконним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України від 06.10.2017 в частині визначення одноразової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;

-визнати за ним право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 462300 грн. та стягнути солідарно із Міністерства оборони України та Житомирського обласного військового комісаріату недоплачену суму разової грошової допомоги виходячи із 300-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2017 року у сумі 219600 грн.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що на виконання постанови Андрушівського районного суду Житомирської області від 22.05.2017, відповідачем прийнято рішення, а саме відповідно до п.6 протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.10.2017, йому призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 243600 грн., яку він отримав. Вважає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги виходячи з 300- кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня року, у якому йому призначено та виплачено одноразову грошову допомогу, тобто з урахуванням отриманої суми, різниця, що підлягає виплаті складає 219600 грн. З огляду на це, вважає рішення Міністерства оборони України від 06.10.2017 в частині визначення йому допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму протиправним, а тому просив стягнути солідарно з відповідачів вказану різницю.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. Позивач зазначає, що розмір допомоги залежить від дати її нарахування, як визначено ст. 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 26.08.2015 Житомирською обласною медико-соціальною комісією ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності, яка настала внаслідок поранення та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. (а.с.5).

25.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Рішенням комісії з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженим міністром оборони України, оформленим протоколом від 12.08.2016 року № 58 документи повернуті на допрацювання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням , ОСОБА_1 звернувся до суду.

Постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 22.05.2017 у справі №806/2593/16 визнано незаконними дії Міністерства оборони України про повернення на доопрацювання документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії і захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні де велися бойові дії.
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому як інваліду 2-ї групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 №975 та статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На виконання постанови Андрушівського районного суду Житомирської області на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та їх компенсаційних сум прийнято рішення, оформленого протоколом від 06.10.2017 №104, п.6 якого призначено одноразову грошову допомогу старшому прапорщину в запасі ОСОБА_1 , якого 19.02.1993 звільнено з військової служби та 26.08.2015 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності в сумі 243600 грн. (а.с.6)

Позивачу виплачено вказану суму згідно платіжного доручення від 25.10.2017 року № 1872.
Разом з тим, не погоджуючись з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги, позивач через свого представника звернувся до Житомирського ОВК та Міністерства оборони України із заявами щодо переглянути її розмір .

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 20.12.2017 №248/3/6/4339 позивача повідомлено , що згідно постанови Кабінету Міністрів України №975 , у разі встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Отже, правовідносини мають розглядатися на час виникнення права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства та нормативно-правових актів, що регламентують питання призначення такої допомоги, в редакції, що діяла на час виникнення права, а не на час призначення допомоги, тобто на час настання інвалідності. (а.с.8)

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2017 №6434 представнику позивача було повідомлено, що ОСОБА_1 було здійснено виплату одноразової грошової допомоги в повному обсязі відповідно до судового рішення та законодавства, яке діяло на момент виникнення права на призначення допомоги. (а.с.9)

Позивач, вважаючи, що він має право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня року, у якому йому призначено та виплачено одноразову грошову допомогу, звернувся до суду з позовом у даній справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що судовим рішенням підтверджено право позивача на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тому рішення комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 26.10.2017, прийняте на виконання судового рішення, відповідає вимогам чинного законодавства та є правомірним, у зв`язку з цим відмовив у задоволені позову.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ (далі - Закон України №2232-ХІІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII).

Статтею 1 Закону України №2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статей 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 1 статті 16 Закону України №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону України №2011-XII (в редакції Закону України № 5040-VI від 04.07.2012 ), розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 2 групи становить суму 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб .

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014.

Підпунктом 1 пункту 6 Постанови № 975 ( в редакції, яка діяла з 25.12.2013 р.) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності 2 групи.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з частиною 8 статті 16-3 Закону України №2011-XII , особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Отже, з аналізу правових норм вбачається, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності в розмірі 200 -кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виникло з моменту встановлення позивачу ІІ групи інвалідності - 26.08.2015 року.

Вказане право позивача на призначення та виплату одноразової допомоги , як інваліду 2 групи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів № 975 від 25.12.2013 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності підтверджено постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 22.05.2017 у справі №806/2593/16, яка набрала законної сили.

Згідно протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.10.2017 року № 104, одноразова грошова допомога була призначена ОСОБА_1 у зв`язку з набуттям законної сили судовим рішенням.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що Міністерством оборони України позивачу було правильно призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 243600,00 грн.

Твердження позивача, що відповідно до ч.1 ст.16-2 Закону України №2011-XII, п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 він має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, є помилковими, оскільки суд першої інстанції правильно застосував норми , які діяли на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час встановлення інвалідності, а не на час призначення чи фактичної виплати допомоги .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зміни внесені Законом України № 2004-VIII від 06.04.2017 року до ч.1 ст. 16-2 Закону України №2011-XII та постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 р. N 335 до п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, а саме : разі встановлення інвалідності II групи, допомога призначається та виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, не розповсюджуються на спірні правовідносини, які виникли 25.08.2015 року.

Крім того, внаслідок неправильного трактування норм ч.1 ст.16-2 Закону України №2011-XII, твердження відповідача, що розмір одноразової грошової допомоги залежить від дати нарахування допомоги, є помилковими.

Щодо тверджень позивача , що держава компенсує несвоєчасно виплачену з вини державних органів разову грошову допомогу на момент призначення та отримання, шляхом внесенням змін до ч.1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"(в редакції Закону № 2004-VIII від 06.04.2017) та п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 р. N 335), то вони є також помилковими, оскільки наведені норми не пов`язують збільшення розміру одноразової грошової допомоги з часом її виплати .

Таким чином, Міністерство оборони України при прийнятті оскаржуваного рішення діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України та не допустило порушення прав позивача.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив :

- визнати незаконним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України від 06.10.2017 в частині визначення одноразової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;

-визнати за ним право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 462300 грн. та стягнути солідарно із Міністерства оборони України та Житомирського обласного військового комісаріату недоплачену суму разової грошової допомоги виходячи із 300-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2017 року у сумі 219 600 грн.

В обґрунтування позову, позивач посилався на те, що на виконання постанови Андрушівського районного суду Житомирської області від 22.05.2017, відповідачем прийнято рішення, а саме відповідно до п.6 протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.10.2017, йому призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 243600 грн., яку він отримав. Вважає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги виходячи з 300- кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня року, у якому йому призначено та виплачено одноразову грошову допомогу, тобто з урахуванням отриманої суми, різниця, що підлягає виплаті складає 219600 грн. З огляду на це, вважає рішення Міністерства оборони України від 06.10.2017 в частині визначення йому допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму протиправним, а тому просив стягнути солідарно з відповідачів вказану різницю.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. Позивач зазначає, що розмір допомоги залежить від дати її нарахування, як визначено ст. 16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 26.08.2015 Житомирською обласною медико-соціальною комісією ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності, яка настала внаслідок поранення та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. (а.с.5).

25.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Рішенням комісії з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженим міністром оборони України, оформленим протоколом від 12.08.2016 року № 58 документи повернуті на допрацювання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду.

Постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 22.05.2017 у справі №806/2593/16 визнано незаконними дії Міністерства оборони України про повернення на доопрацювання документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії і захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні де велися бойові дії.
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому як інваліду 2-ї групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 №975 та статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На виконання постанови Андрушівського районного суду Житомирської області на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та їх компенсаційних сум прийнято рішення, оформленого протоколом від 06.10.2017 №104, п.6 якого призначено одноразову грошову допомогу старшому прапорщину в запасі ОСОБА_1 , якого 19.02.1993 звільнено з військової служби та 26.08.2015 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності в сумі 243600 грн. (а.с.6)

Позивачу виплачено вказану суму згідно платіжного доручення від 25.10.2017 року № 1872.
Разом з тим, не погоджуючись з розміром виплаченої одноразової грошової допомоги, позивач через свого представника звернувся до Житомирського ОВК та Міністерства оборони України із заявами щодо переглянути її розмір .

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 20.12.2017 №248/3/6/4339 позивача повідомлено , що згідно постанови Кабінету Міністрів України №975 , у разі встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Отже, правовідносини мають розглядатися на час виникнення права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства та нормативно-правових актів, що регламентують питання призначення такої допомоги, в редакції, що діяла на час виникнення права, а не на час призначення допомоги, тобто на час настання інвалідності. (а.с.8)

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2017 №6434 представнику позивача було повідомлено, що ОСОБА_1 було здійснено виплату одноразової грошової допомоги в повному обсязі відповідно до судового рішення та законодавства, яке діяло на момент виникнення права на призначення допомоги. (а.с.9)

Позивач, вважаючи, що він має право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня року, у якому йому призначено та виплачено одноразову грошову допомогу, звернувся до суду з позовом у даній справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що судовим рішенням підтверджено право позивача на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тому рішення комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 26.10.2017, прийняте на виконання судового рішення, відповідає вимогам чинного законодавства та є правомірним, у зв`язку з цим відмовив у задоволені позову.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ (далі - Закон України №2232-ХІІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII).

Статтею 1 Закону України №2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статей 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 1 статті 16 Закону України №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону України №2011-XII (в редакції Закону України № 5040-VI від 04.07.2012 ), розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 2 групи становить суму 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб .
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014.

Підпунктом 1 пункту 6 Постанови № 975 (в редакції, яка діяла з 25.12.2013 р.) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності 2 групи.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з частиною 8 статті 16-3 Закону України №2011-XII , особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Отже, з аналізу правових норм вбачається, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності в розмірі 200 -кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виникло з моменту встановлення позивачу ІІ групи інвалідності - 26.08.2015 року.

Вказане право позивача на призначення та виплату одноразової допомоги , як інваліду 2 групи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів № 975 від 25.12.2013 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності підтверджено постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 22.05.2017 у справі №806/2593/16, яка набрала законної сили.

Згідно протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.10.2017 року №104, одноразова грошова допомога була призначена ОСОБА_1 у зв`язку з набуттям законної сили судовим рішенням.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що Міністерством оборони України позивачу було правильно призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 243600,00 грн.

Твердження позивача, що відповідно до ч.1 ст.16-2 Закону України №2011-XII, п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 він має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, є помилковими, оскільки суд першої інстанції правильно застосував норми , які діяли на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час встановлення інвалідності, а не на час призначення чи фактичної виплати допомоги .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зміни внесені Законом України № 2004-VIII від 06.04.2017 року до ч.1 ст. 16-2 Закону України №2011-XII та постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 р. N 335 до п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, а саме : разі встановлення інвалідності II групи, допомога призначається та виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, не розповсюджуються на спірні правовідносини, які виникли 25.08.2015 року.

Крім того, внаслідок неправильного трактування норм ч.1 ст.16-2 Закону України №2011-XII, твердження відповідача, що розмір одноразової грошової допомоги залежить від дати нарахування допомоги, є помилковими.

Щодо тверджень позивача , що держава компенсує несвоєчасно виплачену з вини державних органів разову грошову допомогу на момент призначення та отримання, шляхом внесенням змін до ч.1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"(в редакції Закону № 2004-VIII від 06.04.2017) та п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 р. N 335), то вони є також помилковими, оскільки наведені норми не пов`язують збільшення розміру одноразової грошової допомоги з часом її виплати.

Таким чином, Міністерство оборони України при прийнятті оскаржуваного рішення діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України та не допустило порушення прав позивача.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 , 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "28" лютого 2018 р. без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Повне судове рішення складено "08" червня 2018 р.