Справа № 308/12260/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2018 року

м.Київ

справа №308/12260/16-а

адміністративне провадження №К/9901/43444/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Берназюка Я.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2017р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просив:

- визнати протиправними дії та скасувати протокольне рішення відповідача № 48 від 22.11.2016р. щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи строк його навчання у вищому навчальному закладі з 27.07.1994р. по 15.10.1998р., що становить 2 роки 1 місяць 9 днів;

- зобов'язати відповідача здійснити, починаючи з 22.11.2016р. призначення йому пенсії згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи;

- зобов'язати відповідача після призначення пенсії невідкладно видати позивачу пенсійне посвідчення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він має право на призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р., виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи в зв'язку з чим вважає відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та скасовано протокольне рішення № 48 від 22.11.2016р.

Зобов'язано відповідача зарахувати до стажу роботи строк навчання позивача у вищому навчальному закладі з 27.07.1994р. по 15.10.1998р., що становить 2 роки 1 місяць 9 днів.

Зобов'язано відповідача здійснити, починаючи з 22.11.2016р. призначення позивачу пенсії згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2017р. скасовано рішення суду першої інстанції. Позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні позивачу до стажу роботи строк навчання у вищому навчальному закладі з 27.07.1994р. по 15.10.1998р., що становить 2 роки 1 місяць 9 днів.

Зобов'язано відповідача зарахувати до стажу роботи строк навчання позивача у вищому навчальному закладі з 27.07.1994р. по 15.10.1998р., що становить 2 роки 1 місяць 9 днів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З ухваленими по справі рішенням суду апеляційної інстанції не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що позивачем було здобуто вищу юридичну освіту на юридичному факультеті, а не у вищому юридичному навчальному закладі.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач, перебуваючи на посаді прокурора відділу організації представництва в суді та при виконанні судових рішень прокуратури Закарпатської області 18.11.2016р. звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідачем 22.11.2016р. відповідно до протоколу № 48 від 22.11.2016р. відмовлено позивачу у призначенні пенсії, через відсутність необхідного стажу роботи за вислугу років, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», оскільки стаж роботи за вислугу років становить 18 років 0 місяців і 16 днів. Крім того, відповідачем на враховано до стажу роботи позивача половини строку його навчання у вищому навчальному закладі (а.с.37).

Розглядаючи справу та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції станом на 01.10.2011р.) прокурори зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. (в редакції станом на 01.10.2011р.), оскільки стаж роботи позивача позивача (18 років 0 місяців 16 днів) з урахуванням зарахування половини стоку навчання у вищому навчальному закладі з 27.07.1994р. по 15.10.1998р., що становить 2 роки 1 місяць 9 днів складає більше 20 років.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання призначити пенсію позивачу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач звернувся до відповідача під час дії Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, в якому визначено що прокурор на підставі статті 86 має право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вислуга років позивача станом на час звернення до відповідача, є меншою від 23 річного стажу, визначеного ч. 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, що не надає право позивачу на призначенні пенсії за вислугу років.

В частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи половини строку навчання у вищому навчальному закладі з 27.07.1994р. по 15.10.1998р., що становить 2 роки 1 місяць 9 днів та зобов'язання зарахувати такий стаж, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачу на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що до призначення на посаду в органах прокуратури позивач навчався на юридичному факультеті вищого навчального закладу, статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII передбачено зарахування цього періоду до стажу, який дає право на призначення пенсії, а тому апеляційний суд обґрунтовано прийняв рішення про часткове задоволення позову.

Посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на те, що статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. передбачено можливість зарахування до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, половини періоду навчання лише у вищому юридичному закладі є безпідставним, оскільки позивач звернувся до відповідача за призначенням пенсії в період дії Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення саме цього Закону, яким, в свою чергу, передбачено можливість зарахування до стажу половину періоду навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення апеляційний суд порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення суду апеляційної інстанції у даній справі - без змін.

Керуючись статтями 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2017р. у даній справі - без змін.Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук