Справа № 824/760/17-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

05 червня 2018 року

справа №824/760/17-а

адміністративне провадження №К/9901/42285/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.

за участю представників

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Ахтемійчук О.В. за довіреністю від 07 лютого 2018 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року у складі колегії суддів Сушка О.О., Смілянця Е.С., Залімського І.Г. у справі № 824/760/17 за позовом Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В :

04 жовтня 2017 року Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України (далі - Підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про скасування податкового повідомлення-рішення від 11 вересня 2017 року №, яким позивача за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість зобов'язано сплатити штраф у розмірі 32 966 грн 35 коп., з мотивів протиправності їх прийняття, без врахування строку давності, передбаченого статтею 102 Податкового кодексу України.

21 листопада 2017 року постановою Чернівецького окружного адміністративного суду, з урахуванням ухвали про внесення виправлень у судове рішення від 08 грудня 2017 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове-повідомлення рішення від 11 вересня 2017 року №, з огляду на його незаконність та прийнятого з порушенням строків давності, притягнення до відповідальності.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року, постанова суду першої інстанції скасована, а у задоволені позовних вимог відмовлено з огляду на обґрунтованість та правомірність застосування податковим органом штрафу відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, без порушень строків 1095 днів застосування у спірному періоді штрафної санкції. За висновками суду апеляційної інстанції визначення суми штрафних санкцій, слід розпочинати з дня, наступного за днем сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року.

В касаційній скарзі Підприємство аналізуючи положення пункту 14.1 статті 14, пункту 59.1 статті 59, пункту 102.1 статті 102, статті 114, статті 203 Податкового кодексу України, приходить до висновку, що сума штрафних санкцій є складовою податкового зобов'язання, на штрафні санкції поширюється строк давності (1095 днів), а тому податковий орган не мав право застосовувати штрафні санкції за несплату узгоджених податкових зобов'язань по податковим деклараціям за місячні звітні податкові періоди 2013 року - вересня 2014 роки.

Окрім того, скаржник доводить порушення порядку та підстав проведення камеральної перевірки відсутністю механізму, який регулював можливість позивачу здійснювати зарахування податку на спеціальний рахунок з вересня 2012 року. Скаржник вважає безпідставними висновки податкового органу щодо порушення терміну перерахування сум податку на додану вартість за період до грудня 2014 року, оскільки тільки у грудні 2014 року Держказначейство у Чернівецькій області відкрило позивачу новий рахунок, що дало йому змогу акумулювати суми податку на додану вартість на власному рахунку в системі електронного адміністрування цього податку.

Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому податковий орган викладає висновки, аналогічні тим, що містяться у постанові суду апеляційної інстанції, просить залишити касаційну скаргу Підприємства без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанцій - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Верховний Суд, переглянувши рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України (ідентифікаційний код 00729868, 58026, м. Чернівці, вул. Кузнецова, буд. 21А) значиться як державна організація. Згідно Витягу 039 з Реєстру платників податків на додану вартість позивач, як сільськогосподарське підприємство, здійснює вирощування зернових та технічних культур та згідно рішення №83 від 01 квітня 2014 року внесене до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

До матеріалів справи додано листи Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України від 12 січня 2015 року, від 09 жовтня 2015 року та від 18 вересня 2017 року, адресовані Головному управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, де позивач зазначає, що Підприємство є сільськогосподарським товаровиробником та подавало у 2013-2016 роках скорочену податкову декларацію, відповідно до статті 209 Податкового кодексу України. Крім того, позивач зазначив про відсутність можливості до 2015 року вносити накопичену суму податку на додану вартість на спеціальний рахунок.

Довідкою Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області (далі - Держказначейство у Чернівецькій області) від 24 березня 2014 року зазначено, що позивач дійсно обслуговується в Держказначействі у Чернівецькій області та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету. Позивачем подавались до податкового органу податкові декларації з податку на додану вартість помісячно за період 2013 - 2015 роки, в яких відображено суми, що підлягали сплаті за відповідний місяць.

До матеріалів справи позивачем додано платіжні доручення: №27 від 29 січня 2015 року в сумі 1879 грн про перерахування податку на додану вартість за грудень 2014 року, №66 від 10 лютого 2015 року в сумі 1615,70 грн про перерахування податку за січень 2015 року, №99 від 27 лютого 2015 року в сумі 19719,92 грн про перерахування податку за січень 2015 року, №157 від 16 березня 2015 року в сумі 8000 грн про перерахування за лютий 2015 року, №197 від 30 березня 2015 року в сумі 15486,28 грн про перерахування за лютий 2015 року, №177 від 24 березня 2015 року в сумі 2750 грн про перерахування податку за лютий 2017 року, №327 від 25 травня 2015 року в сумі 17375 грн про перерахування податку за квітень 2015 року, №280 від 27 квітня 2015 року в сумі 23633 грн про перерахування податку за березень 2015 року.

Податковим органом проведена камеральна перевірка даних, задекларованих платником податків, у податковій звітності з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, результати якої зафіксовані в акті від 30 серпня 2017 року №3403/24-13-12-05/00729868. Перевіркою встановлено порушення пункту 57.1 статі 57, пункту 203.2 статі 203 Податкового кодексу України щодо несвоєчасної сплати підприємством узгоджених податкових зобов'язань за поданими податковими деклараціями з податку на додану вартість (скорочені) спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства за період квітня 2013 року по березень 2015 року.

11 вересня 2017 року на підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від №, яким позивачу відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначено штрафну санкцію у розмірі 20% суми від грошового зобов'язання 164 831,75 грн, що склало 32 966, 35 гривень. Податковим органом складено розрахунок штрафних санкцій на загальну суму 32966,35 гривень.

Позивач звертався 12 січня 2015 року до Держказначейства у Чернівецькій області з листом щодо роз'яснення можливості чи неможливості використання коштів на спеціальному рахунку, однак останнім роз'яснення з цього приводу не надано з тих підстав, що органи Казначейства не володіють повноваженнями щодо надання правової оцінки чи тлумачення законодавства. Крім того, позивач у листі від 09 жовтня 2015 року та у скарзі від 18 вересня 2017 року на податкове повідомлення-рішення повідомляв податковий орган про неможливість до 2015 року зараховувати кошти на спеціальний рахунок у зв'язку з відсутністю правових підстав регулювання такого зарахування.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідач, при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При чому висновувався також на тому, що несплата суми податкового зобов'язання є триваючим порушенням (з початком наступного дня після збігу встановленого законом граничного терміну сплати та із закінченням у день фактичної сплати), а тому перебіг строку давності для визначення платнику податків податкового зобов'язання за платежем із штрафних санкцій, застосованих на підставі статті 126 Податкового кодексу України, починається з дня, наступного за днем фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

В той же час, суд першої інстанції вважав допущеним порушення відповідачем строку при нарахуванні штрафу за певний період, що перебуває за межами 1095 днів, за період по деклараціям з березня 2013 року по серпень 2014 року, де граничний строк сплати складав 30 серпня 2017 року, а в іншій частині такий строк нарахування штрафу порушено не було. Крім того, суд першої інстанції зробив висновки на відсутності механізму до 2015 року здійснювати зарахування коштів податку на спеціальний рахунок підприємства, який було відкрито у грудні 2014 року, тому позивач був позбавлений можливості проводити перерахування коштів сум податку на додану вартість та акумулювати їх на власному рахунку. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Суд не погоджується з такими висновками судів, з огляду на наступне.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 126.1. статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надано визначення грошовому зобов'язанню платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем самостійно визначені податкові зобов'язання з податку на додану вартість за період березня 2013 року по березень 2015 року, при чому сплата цього податку здійснювалась платником податків починаючи лише з вересня 2015 року по грудень 2016 року, що підтверджується розрахунком здійсненим відповідачем, тобто із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, що стало підставою для визначення штрафу за правилами пункту 126.1 статті 126 цього Кодексу, виходячи з розміру 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведених положень та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи свідчить про наявність складу податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання.

Проте, Суд вважає, що нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

За положеннями пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій позивачем визначені податкові зобов'язання у поданих Підприємством податкових деклараціях за певні податкові періоди, відтак і граничні строки їх сплати підпадають в тому числі і на певні місяці 2013-2015 років. Враховуючи дату прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення 11 вересня 2017 року, яким до позивача застосовані штрафні санкції (які законодавець відносить до визначення поняття «грошове зобов'язання»), а також дати граничних строків сплати грошових зобов'язань, Суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення в частині сум штрафу прийняте податковим органом поза межами 1095 днів.

Частина третя статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків, пов'язуючи відлік строку давності у 1095 днів із фактичною сплатою позивачем узгодженої у минулих роках суми податкового зобов'язання. В той час, як норма пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України пов'язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано встановлюючи нарахування розміру штрафної санкції поза межами 1095 днів, та надаючи оцінку щодо неможливості здійснення сплати до 2015 року внаслідок відсутності механізму, не надав належної цьому оцінки, не встановив дійсний розмір штрафної санкції, який повинен складати в межах спірних правовідносин. Визначення такого меншого розміру судом є можливим з огляду на те, що цей розмір є складовою частиною від цілого розміру, що обчислений відповідачем.

Враховуючи, що Суд позбавлений можливості здійснити розрахунок штрафних санкцій, які застосовані до Підприємства за межами 1095 днів, оскільки суди першої та апеляційної інстанції припустились неправильного застосування норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не дослідили належним чином зібрані у справі докази, що є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду 21 листопада 2017 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 824/760/17 скасувати.

Справу № 824/760/17 направити до Чернівецького окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер