Справа № 816/1203/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2018 року

Київ

справа №816/1203/16

провадження №К/9901/12094/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 816/1203/16

за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання нарахувати та виплатити кошти, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду, прийняту 13 вересня 2016 року у складі судді Канигіної Т.С., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду, постановлену 06 грудня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Сіренко О.І., суддів: Любчин Л.В., Спаскіна О.А.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області у вигляді непроведення нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року протиправними;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити негайно з часу набрання постановою суду законної сили за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно надбавку за вислугу років у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року з урахуванням: окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, надбавок 25 відсотків та 30 відсотків суддям, заробітної плати за час відрядження, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, надбавки за перебування на адміністративній посаді голови суду;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити негайно з часу набрання постановою суду законної сили за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно заробітну плату за час відпустки, відрядження, матеріальні допомоги та додатковий посадовий оклад до щорічної відпустки з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити негайно з часу набрання постановою суду законної сили на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, за час відрядження та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити негайно з часу набрання постановою суду законної сили на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, за час відрядження та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач упродовж 2011 року протиправно нараховував та виплачував йому надбавку за вислугу років у розмірі 20% від розміру посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, як це передбачалось редакцією Закону України «Про статус суддів», що діяла з 28 грудня 2007 року.

Позивач вважає, що зміни, внесені до вищевказаного Закону та набули чинності 28 грудня 2007 року, не поширюються на алгоритм нарахування його надбавки за вислугу років, оскільки перевагу в застосуванні мають положення частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» над нормами постанов Кабінету Міністрів України в частині визначення бази обчислення зазначеної надбавки.

Отже, позивач наполягає на тому, що впродовж 2011 року його надбавка за вислугу років мала розраховуватись від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. Оскільки надбавка за вислугу років є складовою частиною заробітної плати судді, помилки, допущені при її визначені, призвели до безпідставного заниження сум заробітної плати за час відпустки, відрядження, матеріальної допомоги та додаткового посадового окладу до щорічної відпустки.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 13 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2016 року, позов задовольнив.

Визнав дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області у вигляді непроведення нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно відповідно до частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року протиправними.

Зобов'язав Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно надбавку за вислугу років у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року з урахуванням: окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, надбавок 25 відсотків та 30 відсотків суддям, заробітної плати за час відрядження, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, надбавки за перебування на адміністративній посаді голови суду.

Зобов'язав Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно заробітну плату за час відпустки, відрядження, матеріальні допомоги та додатковий посадовий оклад до щорічної відпустки з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди.

Зобов'язав Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, за час відрядження та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року.

Зобов'язав Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, за час відрядження та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року.

Постанова в частині стягнення заробітної плати за один місяць допущена до негайного виконання.

У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій були винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки судів не відповідають обставинам справи, просив скасувати їх рішення, та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги касаційної скарги мотивовані набуттям чинності змінами до порядку нарахування надбавки суддям за вислугу років, оскільки суди фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та в межах затвердженого кошторису, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області позбавлене можливості відхилятись від законодавчо встановленого механізму визначення окладу, премій, доплат за кваліфікаційний клас, надбавок за вислугу років та інших надбавок суддям.

Касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - КАС України) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суди встановили, що ОСОБА_1 працює на посаді судді Оржицького районного суду Полтавської області з 02 червня 2004 року.

За період роботи з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року позивач отримував заробітну плату, яка складалась з: посадового окладу, доплати за кваліфікаційний клас, надбавки за вислугу років, надбавки за перебування на адміністративній посаді голови суду, індексації заробітної плати (доходу), премій, надбавок суддям, матеріальної допомоги. Крім того, у вищевказаному періоді ОСОБА_1 отримував заробітну плату за час відпустки та відрядження.

При цьому, надбавка за вислугу років позивачу в 2011 році нараховувалась у розмірі 20% від розміру посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, як це передбачалось редакцією Закону України «Про статус суддів» із змінами, внесеними згідно із Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI).

Не погоджуючись з такими діями відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах законодавства, чинного на момент спірних правовідносин.

Колегія суддів Верховного Суду частково погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та зазначає наступне.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

У спірному періоді умови матеріального та побутового забезпечення суддів регулювались положеннями Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Згідно частини першої № 2862-ХІІ заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Відповідно до частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній до внесення змін Законом № 107-VI) суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону № 107-VІ передбачено, що у абзаці другому частини четвертої слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінити словами «посадового окладу», тобто цим Законом змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення підпункту «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону № 107-VI визнані неконституційними з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Водночас відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2008 року № 19, якою затверджено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865, зазначену постанову доповнено пунктом 2-2 такого змісту:

«Суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків».

За правилами частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З огляду на вищезазначене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевагу мають положення частини четвертої статті 44 Закону України «Про статус суддів» над нормами постанов Кабінету Міністрів України в частині визначення бази обчислення надбавки за вислугу років.

Разом з тим, відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 23 грудня 2010 року № 2856-VI) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про статус суддів», крім статті 43, частин п'ятої - тринадцятої статті 44, які втрачають чинність з 01 січня 2011 року, та частин першої-четвертої статті 44, які втрачають чинність з 01 січня 2012 року.

Таким чином, розмір надбавки за вислугу років позивачеві у спірному періоді мав розраховуватись у розмірі 20% від розміру суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові від 17 червня 2014 року 21-91а14.

З урахуванням зазначеного Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області в частині порядку нарахування та виплати надбавки за вислугу років ОСОБА_1 в 2011 році.

Разом з тим, неправомірне обчислення надбавки позивача за вислугу років упродовж 2011 року здійснило вплив на визначення похідних складових заробітної плати судді ОСОБА_1

Так, довідкою-розрахунком заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року підтверджено, що розмір надбавки позивача за вислугу років вплинув на обчислення сум заробітної плати за час відрядження, заробітної плати за час відпустки, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, надбавки за перебування на адміністративній посаді голови суду.

Тому, позовні вимоги в частині зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за час відпустки, відрядження, матеріальні допомоги та додатковий посадовий оклад до щорічної відпустки з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за спірний період також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Верховний Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області при розрахунку надбавки позивача за вислугу років керувалось наказом голови Оржицького районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2008 року № 76, відповідно до якого ОСОБА_1 встановлено щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 20% від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, оскільки відповідач є суб'єктом владних повноважень та зобов'язаний неухильно дотримуватись вимог частини другої статті 19 Конституції України, при виконанні покладених на нього функцій діяти на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, судами встановлено, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області допущено вчинення дій, які суперечать вимогам Закону України «Про статус суддів» (в редакції чинній на час спірних правовідносин), щодо нарахування позивачу надбавки за вислугу років та похідних від зазначеної надбавки складових заробітної плати судді в 2011 році.

Надаючи оцінку обґрунтуванням відповідача вимог касаційної скарги щодо застосування до невиплачених сум заробітної плати позивача положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Верховний Суд зазначає наступне.

Так, статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Таким чином, індексація є гарантією мінімізації втрат доходу у зв'язку з ростом індексу споживчих цін.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Виходячи з аналізу наведених норм, Верховний Суд дійшов висновку, що індексація не є видом заробітку та обраховується із заробітної плати (до складу якої входить і надбавка за вислугу років), а тому при нарахуванні (перерахунку) щомісячної доплати за вислугу років індексація не може враховуватися.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Дія зазначених положень Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі, і заробітна плата (грошове забезпечення).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Отже виходячи зі змісту наведених норм, компенсація проводиться у разі затримки нарахованих, але не виплачених доходів громадян. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованості перед позивачем по його заробітній платі відповідач не має.

Зазначені обставини не були враховані судами попередніх інстанцій, що потягло за собою постановлення незаконного рішення в частині застосування положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та відповідно задоволення позовних вимог в цій частині.

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають частковому скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

При цьому суд зазначає, що діє в межах повноважень визначених статтею 341 КАС України, частиною другою якої встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.

При встановленні наведених фактів судами першої та апеляційної інстанцій порушені норми процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

За таких обставин справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року, в частині позовних вимог щодо зобов'язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, за час відрядження та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року, а також зобов'язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, за час відрядження та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року - скасувати, а справу в цій частині позовних вимог направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець