Справа № 263/2916/18
Суддя: Хараджа Н. В.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/2916/18
Провадження № 2-а/263/216/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону УПП в Донецькій області Пеліпак Олександра Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що постановою інспектора роти №3 батальйону УПП в Донецькій області Пеліпак О.І. серії АР № 855335 від 03.03.2018 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2, ст. 121 ч.6 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 03.03.2018 року він на власному автомобілі Hyndai Getz, номерний знак НОМЕР_1, рухався по вулиці 7 проїзд, Кальміуського району м. Маріуполя, позаду нього їхав автомобіль патрульної поліції, він вирішив не змінюючи напрямку руху зупинитися та пропустити автомобіль патрульної поліції. Після того, як він зупинився, автомобіль патрульної поліції зупинився позаду нього та співробітник поліції пояснив причину зупинки тим, що нібито на його автомобілі не видно та не підсвічуються номерні знаки. На його пояснення, що він їде з дачі та на вулиці брудно і номерні знаки могли трішки забруднитися, робітник патрульної поліції сказав, що ще ним нібито під час зміни напрямку руху не ввімкнено покажчик повороту, у зв'язку з чим порушено п.2.9в та п.9.2б Правил дорожнього руху. З винесеною постановою він не згоден, оскільки Правил дорожнього руху не порушував. Зауважує, що постанова складалася інспектором без врахування його зауважень, пояснень та конкретної дорожньої обстановки, доказів правопорушення не надано, свідків не опитано, тобто факт порушення оснований на припущеннях. Зазначає, що у постанові об'єктивна сторона правопорушення не зазначена взагалі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, проте, інспектор Пеліпак О.І. положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, тим саме не дав можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, чим порушено вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП. На підставі викладеного просить скасувати вказану постанову серії АР № 855335 від 03.03.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2, ст. 121 ч.6 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні нього закрити.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи та задоволення заявлених позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду відзив на позов, в якому зазначив прохання про розгляд справи за його відсутності та зауваживши, що під час патрулювання 03.03.2018 року інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Пеліпасом О.І. в Кальміуському районі м. Маріуполя по вул. 7-й проїзд, було помічено транспортний засіб HYNDAI GETZ, н.з. НОМЕР_1, який рухався в темну пору доби з номерним знаком, що не освітлюється, чим порушив п. 2.9.в ПДР України, та при зміні напрямку руху не ввімкнув покажчик повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2.б ПДР України відповідно до чого вказаний автомобіль було зупинено біля будинку 5. Інспектор, виявивши правопорушення, підійшов до водія автомобіля, представився належним чином, довів водію суть скоєного ним адміністративного правопорушення, запропонував йому пред'явити документи, передбачені вимогами п. 2.1. Правил дорожнього руху України, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4.а ПДР України. Вимога інспектора щодо пред'явлення зазначених документів водієм, яким виявився ОСОБА_1, була виконана в повному обсязі, але не одразу. За результатами розгляду адміністративної справи до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови, яка відповідає передбаченими законодавством приписам: в ній зазначено посадову особу, яка прийняла постанову, дату розгляду справи, місце скоєння правопорушення, відомості про особу, що скоїла правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення. Позивача було ознайомлено зі змістом постанови, запропоновано поставити підпис в графі про отримання копії документу, на що правопорушник погодився. Також зауважує, що позивач не спростовував той факт, що його права, передбачені ст. 268 КУпАП, йому були роз'яснені, а його доводи щодо позбавлення можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, безпідставні, що підтверджується відеозаписом. Також показання технічного приладу, що мають функції відеозапису та пояснення позивача є належним та допустимим доказом та доводять наявність адміністративного правопорушення. Посилання позивача на той факт, що постанову було винесено на місці вчинення правопорушення і що це суперечить ст. 283 КУпАП не має під собою правового підґрунтя, оскільки вищенаведена стаття вказує на вимоги щодо самої постанови (а саме змісту), але ніяк не місце її складання. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі наступного.

Судом встановлено, що 03.03.2018 року постановою інспектора роти №3 батальйону УПП в Донецькій області Пеліпак О.І. серії АР № 855335 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2, ст. 121 ч.6 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., а саме за те, що 03.03.2018 року він рухався на автомобілі Hyndai Getz, номерний знак НОМЕР_1, по вулиці 7 проїзд, Кальміуського району м. Маріуполя, в темну пору доби з номерним знаком, що не освітлюється, та при зміні напрямку руху не ввімкнув покажчик повороту, у зв'язку з чим порушено п.2.9в та п.9.2б Правил дорожнього руху.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з вимогами п.2.9в ПДР України водієві забороняється зокрема керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з вимогами п.9.2б ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Частиною 6 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1,2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З метою фіксування правопорушення, забезпечення дотримання ПДР у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 40 «Застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» Закону України «Про Національну поліцію» даний факт правопорушення було зафіксовано на відеорегістратор.

Ознайомившись з наданими доказами, а саме наданим відповідачем відеоматеріалом від 03.03.2018 року, суд приходить до висновку про відсутність належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 порушення п. п.2.9в та п.9.2б Правил дорожнього руху, з наступних підстав.

Так, вказаний відеоматеріал починається з того моменту як ОСОБА_1 було зупинено інспекторами патрульної поліції та містить лише обставини, які відбулись під час складення відносно останнього оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, в той час, як обставини інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень даний матеріал не містить, зокрема на ньому відсутній факт зміни позивачем напрямку руху та відповідно не ввімкнення відповідного покажчику повороту.

Слід зауважити, що оскаржуваною постановою ОСОБА_1 інкримінується порушення саме п.9.2б ПДР України щодо подавання сигналів світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. При цьому з пояснень зафіксованих наданим відповідачем відеоматеріалом, вбачається, що ОСОБА_1 ані перестроювання, ані поворот, ані розворот не здійснював, а лише здійснив зупинку, не змінюючи при цьому напрямку руху, на чому і було наголошено ОСОБА_1 співробітником поліції про необхідність подавання сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед началом та зупинкою руху транспортного засобу, проте остання вимога вже передбачена п.9.2а ПДР України, порушення якого позивачу не інкримінується.

Що стосується інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення у вигляді не освітлення його номерного знаку в темну пору доби то, останнє спростовується як відеоматеріалом наданим відповідачем, так і відеоматеріалом наданим позивачем. При цьому на відеоматеріалі наданим відповідачем самими працівниками патрульної поліції не оспорюється освітлення номерного знаку, а ними ставиться зауваження позивачу щодо недостатньої відомості символів, зображених на номерному знаку, що перешкоджає його чіткого ідентифікування, проте фіксування факту неосвітлення номерного знаку наданим відповідачем відеоматеріал не містить.

Таким чином відповідач як суб'єкт владних повноважень належним чином не виконав свій обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КУпАП, та відповідно наявність в діях останнього складу вказаних адміністративних правопорушень.

Що стосується зауваження позивача на не роз'яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та заперечення з цього приводу сторони відповідача, то слід зауважити, що відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

При цьому, як вбачається з вищевказаного відеоматеріалу, зокрема як посилається відповідач на файл о 19 год. 40 хв. 45 сек., ОСОБА_1 було роз'яснено які правопорушення йому інкримінуються, було запропоновано надати пояснення, роз'яснено про подальше складення відносно нього постанови у справі про адміністративне правопорушення, застосування до нього адміністративного стягнення на підставі ст. 36 КУпАП та можливість оскарження винесеної постанови. Проте інші вищеперелічені права правопорушнику інспекторами патрульної поліції роз'яснені не були.

Що стосується посилань позивача, що йому не було оголошено посадову особу, яка розглядає справу, то останнє спростовується тим же відеоматеріалом.

Крім того, слід зауважити, що ст. 222 КУпАП зазначає, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за порушення правил дорожнього руху зокрема за ч. 2 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Частина третя ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015 положення частини першоїстатті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, в тексті даного Рішення Конституційного Суду України зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАПта передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даною статтею, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

З огляду на викладене, вбачається, що розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому доводи позивача в цій частині є неспроможними та такими, що не відповідають діючому законодавству.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без змін, скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд, скасовує постанову і закриває справу, змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Проаналізувавши надані докази та надавши їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини щодо відсутності належних та достовірних доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КУпАП, суд приходить до висновку, що посилання останнього в обґрунтування вимог про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими і доведеними, у зв'язку з чим, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.2, 72-77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 22, ст. 122 ч.2, ст. 247, ст. 251, ст. 280, 284, 293 ч.3 КУпАП, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону УПП в Донецькій області Пеліпак Олександра Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону УПП в Донецькій області Пеліпак Олександра Івановича серії АР № 855335 від 03.03.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2, ст. 121 ч.6 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 ч.2, ст. 121 ч.6 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 - закрити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя Н.В. Хараджа