Справа № 826/3130/17
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3130/17 Головуючий у І інстанції - Аблов Є.В. Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Ісаєнка Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок оптики» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок оптики» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будинок оптики» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що приватний нотаріус протиправно вчинив державну реєстрацію речових прав на об'єкт нерухомого майна, оскільки він не вчиняв нотаріальної дії - посвідчення факту відступлення вимоги за договором іпотеки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Будинок оптики» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної з переходом таких прав на об'єкт нерухомості, чинним законодавством не передбачено. Рішення про реєстрацію заміни іпотекодержателя може бути законним виключно в тому разі, якщо воно прийнято нотаріусом, який вчинив нотаріальну дію та одночасно з вчиненням такої дії.

30 травня 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається, що позивач звертаючись до суду зобов'язаний довести яким чином внесення запису до Державного реєстру прав порушує його права та законні інтереси, оскільки права позивача ніяким чином не порушені, відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будинок оптики» та Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Агрополіс Банк») укладено іпотечний договір №030007/1 від 31.07.2013, який посвідчено Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстровим №1473, у забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИКАЛ ТРЕЙД» за генеральним кредитним договором №603007 від 31.07.2013, укладеним з Публічним акціонерним товариством «АСТРА БАНК».

Предметом іпотеки за цим договором є належний позивачу на праві власності об'єкт нерухомості: нежитлове приміщення: офіс №1, літ. «А-9», а саме: приміщення першого поверху №1_1, №1_9, №1_10, №1_11, №1_12, №1_21, 1_22, №1_23 та приміщення другого поверху №1_17, №1_19, №1_20 загальною площею 135,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик (вул. Урицького), будинок 200) (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01).

02.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В. за реєстровим номером 1533.

Згідно вказаного договору до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» перейшли права вимоги, зокрема, за генеральним кредитним договором №603007 від 31.07.2013, а також договором забезпечення до нього (іпотечним договором).

03.12.2014 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. прийнято оскаржуване рішення №17628919 про зміну іпотекодержателя щодо Об'єкта нерухомості, а саме Публічне акціонерне товариство «Астра Банк» замінено на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013.

Вважаючи, протиправним рішення відповідача від 03.12.2014 №17628919, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення нотаріуса про реєстрацію речових прав на об'єкт нерухомого майна не порушує прав та інтересів позивача, оскільки генеральний кредитний договір та іпотечний договір не визнані у встановленому порядку недійними, а звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі судового рішення.

Колегія суддів не в повній мірі може погодитися з таким висновком суду першої інстанції та з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року по справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року по справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України наведено визначення суб'єкта владних повноважень, зокрема, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

За правилами частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, колегія суддів прийшла до висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16 та від 11 квітня 2017 року у справі № 808/2298/15 та Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №826/14433/16.

Крім того, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

За викладених обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, який вирішив справу по суті та відмовив у задоволенні позовних вимог та приходить до висновку про закриття провадження у справі.

Згідно частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із скасуванням судового рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будинок оптики» задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 березня 2018 року скасувати та закрити провадження у даній адміністративній справі.

Роз'яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Будинок оптики», що спір за його позовом віднесений до юрисдикції господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 07.06.2018 року.