Справа № 804/2342/18
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2018 року Справа № 804/2342/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, третя особа: Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -
30.03.2018 р. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа: Дніпропетровський обласний військовий комісаріат (далі третя особа) з наступними позовними вимогами:
- визнати дії Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо відмови у донарахуванні одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, з 200-кратного до 300-кратного розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 р., неправомірними;
- зобов`язати відповідача здійснити донарахування до виплаченої суми одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у сумі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень, що відповідає різниці між 300-кратним і 200-кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 р.;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 320 000 (триста двадцять тисяч) гривень;
- зобов`язати відповідача подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено в донарахуванні суми різниці між 300-кратним і 200-кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 р., оскільки на момент виникнення його права на одержання одноразової грошової допомоги (15.06.2017 р.) та на момент вирішення питання про призначення такої допомоги (20.10.2017 р.) набули чинності зміни до ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо збільшення одноразової грошової допомоги до 300-кратного прожиткового мінімуму. У зв`язку з чим позивачу було неправильно нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 320 000,00 грн., замість 480 000,00 грн. Вказане мало значний вплив на здоров`я та моральний стан позивача, чим спричинена шкода, розмір якої він оцінює у 320000,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 р. відкрито провадження у адміністративній справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідач та третя особа відзивів проти позову не надали.
15.12.2017 року набули чинності зміни до положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017 р.) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч. 4 цієї статті за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи № 804/2342/18 у спрощеному провадженні.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 261 Кодексу адміністративног судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.
Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0215610, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 27.02.2017 р. є інвалідом ІІ групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.
20.10.2017 р. Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня поточного року в сумі 320000 грн.
24.01.2018 р. позивач звернувся до Департаменту фінансів Міністерства оборони України із заявою про необхідність виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 480 000 грн., що становить 300-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як це передбачено ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У відповідь на дане звернення відповідач повідомив, що призначення одноразової грошової допомоги відбувалося на підставі законодавства, що діяло на час настання інвалідності, а саме у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, що становило 320000 грн., які були перераховані на рахунок ОСОБА_1 (лист від 31.01.2018 р. №248/3/6/339).
Тобто, фактично відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 в перерахуванні суми одноразової грошової допомоги і виплаті різниці між встановленим законодавством 200-кратним розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року і 300-кратним.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ (далі - Закон України №2232-ХІІІ).
Відповідно до ст. 41 Закону України №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України №2011-ХІІ Розділом ІІ цього Закону.
Приписами ст. 1 Закону України №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону України №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
При цьому, відповідно до пункт «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України №2011-XII (у попередній редакції) розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 2 групи становить суму 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого закономдля працездатних осіб.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014 р.
Підпунктом 1 п. 6 Постанови № 975 (у редакції від 25.12.2013 р.) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності 2 групи.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України 30.07.2012 р. №577 затверджена Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №157-1/о «Виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією», в п.1 якої вказано, що даний документ складається з двох частин: зазначеної виписки та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією.
Згідно п.5.15 даної інструкції зазначено, що у пункті 16 зазначається дата видачі документа, а у п.6.15 Інструкції вказано, що у пункті 15 зазначається дата видачі довідки.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно Виписки та Довідки МСЕК серії АВ №0215610 від 15.06.2017 р. позивач є інвалідом ІІ групи з 27.02.2017 р. Відповідно право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло з 27.02.2017 р.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» від 06.04.2017 р. внесені зміни у ст.16-2 Закону України №2011-ХІІ, зокрема, п.б ч.1 вказаної статті визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
В Перехідних положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що цей Закон набирає чинності наступного дня, після його опублікування та у п. 2 встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.
Кабінету Міністрів України доручено привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. У зв`язку з чим, відповідні зміні розміру одноразової грошової допомоги внесені згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 р. № 335 і у Порядок №975.
Рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум про призначення одноразової грошової допомоги відносно позивача було прийнято 20.10.2017 р.

Таким чином, на момент винесення рішення - 20.10.2017 р. Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум вже діяв Закон "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону № 2004-VIII 6 квітня 2017 року.Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що відносно позивача, до набрання чинності Закону від 6 квітня 2017 року № 2004-VIII було прийнято будь-які рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про розповсюдження на позивача дії Закону №2004-VIII, зокрема, враховуючи встановлену позивачу групу інвалідності, підпункту «б» ч.1 ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції Закону № 2004-VIII 6 квітня 2017 року), яким визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Враховуючи викладене та беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, який, згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" був встановлений 1600 грн., 300 кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року станом на час прийняття МОУ спірного рішення становить 480000 грн., у свою чергу, відповідачем відповідну допомогу виплачено в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності в сумі 320000,00 грн.

Згідно приписів ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15.10.2009 року по справі "Комнацький проти України" визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією (від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 "Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод").

В остаточному рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Полторацький проти України" від 29.04.2003 (заява № 38812/97) зазначається, що державні органи повинні діяти відповідно до закону, що означає те, що діяльність державних органів повинна бути передбачувана для особи, тобто особа повинна бути здатна передбачити наслідки діяльності державних органів для себе. Аналогічні висновки Європейського суду з прав людини зроблені в пункті 27 Остаточного рішення у справі "Крюслін проти Франції" від 24.04.1990 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ювіг проти Франції".

Враховуючи що редакція Закону від 6 квітня 2017 року № 2004-VIII набрала чинності 07.05.2017р., а рішення про призначення одноразової грошової допомоги винесене 20.10.2017 р. суд приходить до висновку, що Міністерство Оборони України згідно приписів ст. 19 Конституції України повинно було застосовувати до позивача Закон від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції Закону № 2004-VIII 6 квітня 2017 року).

Вищезазначене узгоджується з вказаною практикою Європейського суду з прав людини та приписами ст. 46 Конституції України, згідно якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови у донарахуванні одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, з 200-кратного до 300-кратного розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 р.

Оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача, суд вважає, що для належного захисту порушеного права позивача в наведеній частині, слід зобов`язати Департамент фінансів Міністерства оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про донарахування до виплаченої одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції Закону № 2004-VIII 6 квітня 2017 року).

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 320000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз`яснено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 9 цієї ж постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Однак, позивачем не доведено факту та не надано належних та достатніх доказів завдання немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили значні негативні зміни у житті позивача, та майнових втрат саме через невиплату йому одноразової грошової допомоги.

В обґрунтування значних моральних страждань позивачем долучені до матеріалів справи виписка із медичної картки та записи лікаря.

Проте,вказані документи та доводи позивача жодним чином не вказують що саме через незаконні дії ОСОБА_2 поніс немайнові витрати та страждання.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє належне обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 320000,00 грн. слід відмовити.

Щодо вимоги позивача стосовно встановлення судового контролю, суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов`язком, водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, третя особа: Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати дії Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо відмови у донарахуванні одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, з 200-кратного до 300-кратного розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 р., неправомірними.

Зобов`язати Департамент фінансів Міністерства оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про донарахування до виплаченої одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції Закону № 2004-VIII 6 квітня 2017 року).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.

Рішення суду набуває законної сили у відповідності до положень ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. 295Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Суддя О.С. Рябчук