Справа № 806/2490/18
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

05 червня 2018 року м. Житомир справа № 806/2490/18

категорія 6.3

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Лавренчук О.В., перевіривши виконання вимог законодавства при поданні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Житомирської обласної філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Богуш Олександра Васильовича про визнання дій протиправними, зобов"язання вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Житомирської обласної філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Богуш Олександра Васильовича в якому просило дії державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Житомирської обласної філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Богуш Олександра Васильовича щодо скасування державної реєстрації речового права - права оренди ТОВ "А.Т.К." на земельну ділянку площею 271,5373 га за кадастровим номером :09:000:0112, яку було здійснено на підставі рішення №39216083 від 16.01.2018, - визнати протиправними

З'ясовуючи, після одержання позовної заяви, чи немає підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, судом встановлено наступне.

Відповідно до 1.ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Крім того, суд зазначає, що при вирішенні питання щодо віднесення спірних правовідносин до адміністративної юрисдикції слід мати на увазі, що однією із сторін спору має виступати суб'єкт владних повноважень та за умови, що предметом спору виступає перевірка законності його рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовної заяви вбачається, що 01.11.2005 між ТОВ "А.Т.К." та Чуднівською районною державною адміністрацією Житомирської області укладено договір оренди земельної ділянки площею 271,5373 га, який було зареєстровано в Чуднівському РВ Житомирської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", а 22.01.2010 була укладена додаткова угода щодо продовження строку дії договору оренди землі до 31.12.2025. У 2015 році реєстраційною службою було зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди від 01.11.2005, додаткових угод від 08.05.2009 та від 22.01.2010. Однак, державну реєстрацію речового права ТОВ "А.Т.К." на спірну земельну ділянку було скасовано. У 2017 році позивач повторно перереєстрував право оренди спірної земельної ділянки на підставі базового договору оренди від 01.11.2005.

16.01.2018 відповідачем прийнято рішення та внесено до Державного реєстру речових прав відомості про скасування державної реєстрації речового права - права оренди ТОВ "А.Т.К." на земельну ділянку площею 271,5373 га, а 18.01.2018 скасував вказаний запис як помилковий.

Аналіз зазначених фактичних обставин справи дає підстави вважати, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, що не належить до предметної юрисдикції адміністративного судочинства, визначеної статтею 19 КАС України.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права оренди земельної ділянки, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права висловлено Верховним Судом у постанові від 27 березня 2018 року у справі №806/1264/16 (адміністративне провадження К/9901/3096/17).

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки вчиненню реєстраційних дій передує невирішений спір про право.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 396/2550/17.

Пунктом 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу визначено, що Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, який розглядає справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Zand проти Австрії зазначив, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &?,;…&gс; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів" (п.п.24-25 рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що спір відноситься до юрисдикції господарських судів.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т.К." до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Житомирської обласної філії Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Богуш Олександр Васильович про визнання дій протиправними, зобов"язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Лавренчук