Справа № 820/179/18
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 р. справа № 820/179/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Блудової А.І.,

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61171, код НОМЕР_1) до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (вул. Георгієвська, буд. 30-а, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ), третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд.24, м. Харків, 61057, ) про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд скасувати рішення УГІРФО УМВС України в Донецькій області від 2009 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області щодо обміну посвідки на постійне місце проживання, проте ГУ ДМС у Харківській області надало відмову у формі листа № 04/1-4-921 від 21.12.2017, посилаючись на скасування дозволу на імміграцію в України гр. ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 рішенням УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області від 2009. Позивач вважає зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача надіслав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що у зв'язку з захопленням незаконним угрупуванням "ДНР" будівлі Управління ДАІ УМВС України в Донецькій області, в якому орендоване приміщення для ГУ ДМС України в Донецькій області, у зв'язку з чим в період проведення АТО на території міста Донецька доступ до всіх архівних документів та особових справ втрачено. У розпорядженні ГУ ДМС України в Донецькій області є лише електронний обліковий документ, який містить відомості про те, що позивачу у 2009 році УГІРФО УМВС України в Донецькій області скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, та посвідка на постійне проживання в Україні серії ДН № 17289 від 19.03.2004 признана недійсною і підлягає вилученню. Зазначена інформація не містить обставин та підстав для прийняття рішення УГІРФО УМВС в Донецькій області відносно позивача, а лише визначає факт його наявності. Таким чином, інформація, яка є у розпорядженні ГУ ДМС України в Донецькій області, не дозволяє проаналізувати усю інформацію зі спірних питань, підстави та дотримання законодавства України, які регулювали видачу позивачу посвідки на постійне проживання в Україні у 2004 році, та підстави і дотримання законодавства України при прийнятті рішення про її скасування УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області у 2009 році, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог громадянці Соціалістичної республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Представник третьої особи надав до суду пояснення щодо позову, в яких зазначив, що у зв'язку зі зверненням позивача до ГУ ДМС України в Харківській області щодо обміну посвідки на постійне проживання працівником ГУ ДМС України в Харківській області здійснено перевірку наявності підстав для отримання посвідки. За результатами перевірки встановлено, що за обліками Головного управління значиться громадянка ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як така, якій 09.04.2015 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка на постійне проживання в Україні серії ДН № 17289 від 19.03.2004 визнана недійсною. Також встановлено, що рішення щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну у відношенні позивача приймалось УДМС України в Донецькій області. У зв'язку з вищевикладеним, представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду клопотання, в якому просив провести судове засідання без його участі, підтримав доводи, викладені у позові та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання, в якому просив суд розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що громадянка ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії ДН № 17289 від 19.03.2004 року, яка видана ВГІРФО УМВС України в Донецькій області.

Листом ГУ ДМС у Харківській області від 21.12.2017 року № 04/1-4-921 позивачу повідомлено, що згідно з обліком ГУ ДМС у Харківській області значиться громадянка СРВ ОСОБА_2 ОСОБА_3, якій рішенням ВГІРФО ГУДМС України в Донецькій області скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка на постійне проживання в Україні серії ДН № 17289 від 19.03.2004 визнана недіючою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України Про правовий статус іноземців № 3929-ХІІ від 04.12.1994 року, а також Законом України Про імміграцію № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.3 Закону України Про правовий статус іноземців іноземець може отримати дозвіл на імміграцію та іммігрувати на постійне проживання, якщо він: - має в Україні законне джерело існування; - перебуває у близьких родинних відносинах (батько, мати, діти, брат, сестра, подружжя, дід, баба, онуки) з громадянами України; - перебуває на утриманні громадянина України; - має на своєму утриманні громадянина України; - в інших передбачених законами України випадках.

Іноземці, які іммігрували на постійне проживання або для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне або тимчасове проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців, визначається Законом України про імміграцію.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про імміграцію імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно зі ст. 12 Закону України Про імміграцію дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Ухвалою суду від 05.02.2018 витребувано у Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області належним чином завірену копію Рішення УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області від 2009 року про скасування дозволу на імміграцію в України громадянці ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Проте, як вбачається з відзиву на адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби в Донецькій області від 02.03.2017 року, у зв'язку з захопленням незаконним угрупуванням "ДНР" будівлі Управління ДАІ УМВС України в Донецькій області, в якому орендоване приміщення для ГУ ДМС України в Донецькій області, у зв'язку з чим в період проведення АТО на території міста Донецька доступ до всіх архівних документів та особових справ втрачено. У розпорядженні ГУ ДМС України в Донецькій області є лише електронний обліковий документ, який містить відомості про те, що позивачу у 2009 році УГІРФО УМВС України в Донецькій області скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, та посвідка на постійне проживання в Україні серії ДН № 17289 від 19.03.2004 признана недійсною і підлягає вилученню. Зазначена інформація не містить обставин та підстав для прийняття рішення УГІРФО УМВС в Донецькій області відносно позивача, а лише визначає факт його наявності..

Представником відповідача надано пояснення, що на теперішній час ГУ ДМС України в Донецькій області не має можливості надіслати до Харківського окружного адміністративного суду рішення ВГІРФО УМВС України в Донецькій області про дозволу на імміграцію від 2009 року громадянці ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач не заперечував проти наявності рішення від 2009 року про скасування про дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того, суд зазначає, що станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію ВГІРФО УМВС України в Донецькій області як уповноважений державний орган перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі не було встановлено і подання недостовірних даних, у зв'язку із чим позивача було документовано посвідкою на постійне проживання.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "ОСОБА_6 Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Європейський суд з прав людини у справі "ОСОБА_6 проти Іспанії" (рішення від 21 січня 1999 року) постановив, що хоча стаття 6 Конвенції і гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона все-таки не встановлює жодних правил щодо прийнятності доказів або порядку їх оцінки. Тому встановлення таких правил взагалі є предметом, що регулюється національним законом і національними судами.

У ході розгляду зазначеної справи відповідачем не надано доказів правомірності прийняття рішення 2009 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд зазначає, що ненадання відповідачем копії оскаржуваного рішення у зв'язку із його втратою чи неможливістю надання не може бути самостійною підставою для визнання такого рішення правомірним, оскільки у межах спірних правовідносин порушено права позивача. Відсутність існування рішення про скасування дозволу на імміграцію у фізичній формі не нівелює негативних наслідків, що настали для позивача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, 61171, код НОМЕР_1) до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (вул. Георгієвська, буд. 30-а,м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ) , третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Римарська, буд.24, м.Харків, 61057, ) про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення УГІРФО УМВС України в Донецькій області від 2009 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3 (ОСОБА_2 ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,61171, код НОМЕР_1, 20.10.1968 р.н.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (вул. Георгієвська, буд. 30-а,м. Маріуполь, Донецька область,87515, ) на користь ОСОБА_2 ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61171, код НОМЕР_1) судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 08 червня 2018 року.

Суддя Котеньов О.Г.