Справа № 675/2443/17
Суддя: Столковський В. І.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/2443/17
Провадження № 2-а/675/54/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Столковського В. І., з участю: секретаря судового засідання Гук-Миронюк Ю. Г., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у режимі відеоконференції в залі суду в м. Ізяслав адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про скасування стягнення у виді поміщення у карцер,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», у якому згідно уточнених позовних вимог просить скасувати постанову відповідача від 22 листопада 2017 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді поміщення у карцер строком на десять діб, а його виправдати.

В обґрунтування позову зазначив, що спірною постановою на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді поміщення у карцер строком на десять діб за безпідставну відмову від переходу в іншу камеру згідно рапорту представника адміністрації установи. Однак ОСОБА_1 стверджує, що відмовився від переходу до іншої камери з поважних причин, оскільки в тій камері перебувала ВІЛ-інфікована особа. Також рапорт про необхідність його переведення з камери № 24 в камеру № 22 є безпідставним і не містить будь-якого обґрунтування доцільності такого переведення. Крім того, при замовленні ОСОБА_1 на переведення до іншої камери не було враховано можливість сумісного проживання позивача з іншими засудженими, що могло призвести до конфліктної ситуації між ними. При винесенні постанови засудженому не надали можливість ознайомитися з документами, що стосуються справи, чим порушено його право на захист. Відтак, законні підстави застосовувати до засудженого дисциплінарне стягнення були відсутні, а тому спірна постанова підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій адміністративний позов підтримав та просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечив проти заявленого позову, вказав, що позивачем 16 листопада 2017 року було допущено порушення режиму відбування покарання, що проявилося у безпідставній у категоричній формі відмові від переходу з камери № 24 у камеру № 22 згідно рапорту, за що на підставі та в порядку, встановленому законом, до нього було застосоване дисциплінарне стягнення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, допитавши свідків, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з положеннями п. 13-1 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2, ч. 9 статті 539 КПК України засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

За вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Як встановлено судом, 16 листопада 2017 року начальник відділення сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_3 звернувся до начальника виправної установи з рапортом про надання дозволу на переведення засудженого ОСОБА_1 з камери № 24 в камеру № 22, який був погоджений начальником ДУ ЗВК № 58.

У той же день молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_4 було складено рапорт про допущене ОСОБА_1 порушення вимог п. 2 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме: о 11 год. 10 хв. останній безпідставно в категоричній формі відмовився від переходу з камери № 24 в камеру № 22 згідно рапорту. На вимогу здійснити перехід реагував негативно, висловлював невдоволення режимом відбування покарання.

Про допущене ОСОБА_1 порушення режиму відбування покарання начальник відділення сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_3 повідомив начальника виправної установи рапортом від 20 листопада 2017 року, де також вказав, що в ході проведення бесіди виховного характеру засуджений вину не визнав, письмове пояснення надати відмовився, на заходи виховного та профілактичного характеру не реагує, у звязку з чим просив притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності.

Складання таких рапортів, їх належність та підставність повністю ствердили допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3

20 листопада 2017 року ОСОБА_1 було запропоновано надати письмове пояснення по вищевказаному факту, від чого останній категорично відмовився, що підтверджується актом від 20 листопада 2017 року.

У той же день ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 22 листопада 2017 року о 15 год. 00 хв. у приміщенні кабінету начальника установи відбудеться засідання дисциплінарної комісії, що підтверджується відповідною розпискою, від підписання якої засуджений відмовився.

Згідно з протоколом № 81 від 22 листопада 2018 року на засіданні дисциплінарної комісії з розгляду питань притягнення до дисциплінарної відповідальності та зміни умов тримання засуджених в межах ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» вирішено засудженого ОСОБА_1 за вчинення порушення 16 листопада 2017 року о 11 год. 10 хв. у виді невиконання законної вимоги представника адміністрації помістити в карцер строком на 10 діб.

Постановою від 22 листопада 2017 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вищевказані дії у виді поміщення у карцер строком на 10 діб. Постанова була оголошена позивачу у той же день, однак від її підписання засуджений відмовився.

Як слідує із постанови, підставою для застосування до засудженого стягнення стало те, що він 16 листопада 2017 року о 11 год. 10 хв. безпідставно в категоричній формі відмовився від переходу з камери № 24 в камеру № 22 згідно рапорту. На вимогу здійснити перехід реагував негативно, висловлював невдоволення режимом відбування покарання. На заходи виховного та профілактичного характеру не реагує.

Відповідно до абз. 4 ч. 3 ст. 107 КВК України, пункту 2 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року № 2186/5, засуджені зобов'язані виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

Розпискою ОСОБА_1 від 12 серпня 2017 року підтверджується, що він був ознайомлений із правами та обовязками, а також заборонами, встановленими статтею 107 Кримінально-виконавчого кодексу України та розділом ІІІ Правил внутрішнього розпорядку виконання покарань.

Разом з тим, позивачем порушено норми абз. 4 ч. 3 ст. 107 КВК України, пункту 2 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що підтверджується оскаржуваною постановою, протоколом № 81 від 22 листопада 2018 року засідання дисциплінарної комісії, рапортами, складеними посадовими особами ЗВК № 58 16 та 20 листопада 2017 року, актом від 20 листопада 2017 року, а також поясненнями ОСОБА_1, наданими у судовому засіданні, який визнав факт відмови від переведення до іншої камери, виклавши власну версію мотиву такого вчинку.

Те, що ОСОБА_1 відмовився від переходу до іншої камери, підтвердили також допитані під час судового розгляду засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які перебували в одній камері із позивачем на час вчинення ним дисциплінарного правопорушення.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 наявний склад дисциплінарного проступку.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КВК України за порушення встановленого порядку відбування покарання до засуджених можуть застосовуватися заходи стягнення, в тому числі і поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб.

Частиною 1 статті 134 КВК України встановлено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. Поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов'язки, з визначенням строку тримання.

Як свідчить довідка про заохочення та стягнення, ОСОБА_1 під час перебування у СІЗО допустив 13 порушень режиму відбування покарання. Крім того, 07 листопада 2017 року адміністрацією ЗВК № 58 на нього накладено стягнення у виді суворої догани за нетактовну поведінку.

Зазначені обставини було враховано відповідачем при обранні дисциплінарного стягнення.

Щодо доводів позивача відносно наявності у нього поважних причин для відмови від переходу до іншої камери у звязку з тим, в тій камері перебувала ВІЛ-інфікована особа, суд їх відхиляє з врахуванням наступного.

Так, з довідки начальника медичної частини ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» № 1 від 22 лютого 2018 року вбачається, що дійсно в камері № 22 сектору для утримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, станом на 16 листопада 2017 року утримувався засуджений, який має статус ВІЛ-інфікованої особи.

Водночас, із змісту висновку за матеріалами службового розслідування по факту відмови ОСОБА_1 від проживання в загальній масі засуджених камери № 22 вбачається, що така відмова є, зокрема, результатом особистої недисциплінованості засудженого та небажання виконувати обовязки, покладені на нього кримінально-виконавчим законодавством України.

За даними довідки медичної частини ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» від 20 листопада 2017 року при переведенні ОСОБА_1 у камеру № 22 СДУ його здоровю нічого не загрожує при дотриманні правил особистої гігієни та норм суспільного проживання.

Зазначену обставину також підтвердив допитаний у судовому засіданні в якості свідка начальник медичної частини виправної установи ОСОБА_7, який ствердив, що засудженні, які утримувалися в камері № 22 на час вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, відритою формою туберкульозу не страждали, а тому не були небезпечними для оточуючих. Пояснив, що ВІЛ-інфіковані особи не становлять загрозу для інших засуджених при дотриманні відповідних правил гігієни.

На вказане звертає увагу представник Уповноваженого Верховної ОСОБА_8 України з прав людини з питань реалізації національного превентивного механізму у листі від 25 січня 2018 року, адресованому ОСОБА_8 на його звернення з приводу порушення його прав у звязку з триманням із особою, хворою на туберкульоз та ВІЛ-інфекцію, де розяснює, що ВІЛ-інфекція не є захворюванням, яке розповсюджується повітряно-крапельним шляхом, тому тримання здорової людини в одному замкненому просторі з хворою на ВІЛ-інфекцію при умові дотримання звичайних санітарно-гігієнічних норм не несе небезпеки для життя та здоровя здорової людини.

Доводи ОСОБА_8 стосовно того, що при замовленні його на переведення до іншої камери не було враховано можливість сумісного проживання позивача з іншими засудженими, що могло призвести до конфліктної ситуації між ними, не заслуховують на увагу з наступних підстав.

З висновку за матеріалами службового розслідування по факту відмови ОСОБА_1 від проживання у камері № 22 вбачається, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що причин, які б перешкоджали останньому проживати в зазначеній камері не виявлено, ніхто із засуджених сектору СДПВ в конфліктних ситуаціях із ним не перебуває та не перебував.

У відповідності до довідки старшого оперуповноваженого оперативного відділу ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)» ОСОБА_9 інформація в оперативний відділ установи про наявність конфліктних ситуацій та боргових відносин у засудженого ОСОБА_1 не надходила.

Також з письмових пояснень засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які перебували в камері № 22 на час вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, вбачається, що останні з позивачем не знайомі, тому ніяких конфліктів та боргових зобовязань із ним не мали та не мають.

З цих підстав не є доказами психологічної несумісності ОСОБА_12 із засудженим ОСОБА_11 постанови про поміщення у карцер останнього та засудженого ОСОБА_13 у звязку з виникненням між ними конфліктної ситуації.

Посилання позивача на відсутність у рапорті про необхідність його переведення з камери № 24 в камеру № 22 будь-якого обґрунтування доцільності такого переведення судом відхиляються, оскільки за вимогами чинного законодавства засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених та осіб, узятих під варту, в окремих камерах залежно від жилої площі, психологічної сумісності проживання за визначенням адміністрації установи виконання покарань. Крім того, законом не вставлено вимог до форми рапорту на переведення засудженого до іншої камери.

Також доводи ОСОБА_1 стосовно порушення його права на захист у звязку з не наданням можливості ознайомитися з документами дисциплінарного провадження не підтверджуються матеріалами справи, у яких відсутні будь-які належні та допустимі докази звернення позивача до адміністрації виправної установи з клопотанням про ознайомлення з цими матеріалами та відмови у задоволенні такого клопотання.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На думку суду, в даній справі відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятої постанови про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності, а тому відсутні законні підстави для визнання спірного рішення протиправним та скасування його.

У свою чергу ОСОБА_1 не надав суду належних доказів на підтвердження неправомірності постанови відповідача від 22 листопада 2017 року.

Зважаючи на зазначене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про скасування стягнення у виді поміщення у карцер відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1: утримується в ОСОБА_14 установі «Замкова виправна колонія (№ 58)» за адресою: м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2 Хмельницької області), рнокпп у матеріалах справи відсутній.

Відповідач ОСОБА_14 установа «Замкова виправна колонія (№ 58)»: місце знаходження - м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2 Хмельницької області, .

Повне рішення складене 08 червня 208 року.

Суддя: В. І. Столковський