Справа № 277/231/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 277/231/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"06" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від "22" березня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_3 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення , -

суддя в 1-й інстанції - Гресько В.А.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце постановлення ухвали - смт.Ємільчено,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти 4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3, в якому просив скасувати постанову серії ГБ №467519 від 22.02.2018 року про застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.152-1 КУпАП та закрити провадження по справі. Вимоги мотивує тим, що 22.02.2018 року відповідачем відносно нього було винесено постанову серії ГБ №467519 про застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. за те, що 22.02.2018 року в м. Житомирі по вул. Незалежності, 55-В здійснив паркування свого автомобіля на місці, яке відведене для паркування транспортних засобів, якими керують особи з інвалідністю.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22 березня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГБ №467519 від 22.02.2018 року про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.152-1 КУпАП скасовано.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.152-1 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії постанови серії ГБ №467519 від 22.02.2018 року позивач ОСОБА_2 22.02.2018 року біля 15 години 45 хвилин в м. Житомирі по проспекту Незалежності, 55В, здійснив паркування транспортного засобу Сітроен С4, д/н НОМЕР_1, на місці, призначеному для паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Відповідачем щодо ОСОБА_2 складено постанову серії ГБ №467519 від 22.02.2018 року, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1020 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.152-1 КУпАП.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена відповідачем без жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.152-1 КУпАП, ґрунтується на припущеннях, і тому суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність прийнятого відповідачем рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.6 ст.152-1 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пп. 5.38 п. 33.5. Правил дорожнього руху знак 5.38 «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Відповідно до Правил дорожнього руху розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Законом України від 22.06.2017 №2109-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за паркування, зупинку, стоянку транспортних засобів на місцях, призначених для осіб з інвалідністю» статтю 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення доповнено частиною шостою відповідно до якої, паркування транспортного засобу на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, водієм, який не має документів про наявність у нього чи в одного з пасажирів інвалідності (крім явно виражених ознак інвалідності) - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов'язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст.30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст.30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби.

У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст.30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством.

Виходячи із системного аналізу вказаних вище норм права, паркування транспортного засобу на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, водієм, який не має документів про наявність у нього чи в одного з пасажирів інвалідності (крім явно виражених ознак інвалідності) створює об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152-1 КУпАП.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 22.02.2018 року о 15 годині 45 хв. ОСОБА_2 керував автомобілем НОМЕР_2 в м.Житомирі та здійснив паркування біля магазину "Метро", що на проспекті Незалежності,55 В в м.Житомирі.

З досліджених в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доказів, а саме відео та фотоматеріалів вбачається, що на паркувальному майданчику біля магазину "Метро" наявна дорожня розмітка 1.30, яка позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід". На вказаній розмітці припаркований автомобіль НОМЕР_2. Крім того, з даного відео вбачається, що позивач не заперечував факту, що він здійснив паркування на місці стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів, та неодноразово просить обмежитись попередженням за вчинене, оскільки вважає що це не є тяжким правопорушенням.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем вимог дорожньої розмітки 1.30, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152-1 КУпАП.

В свою чергу колегія суддів зазначає, що доводи позивача з посиланням на те, що поліцейським незаконно розглянуто справу про адміністративне правопорушення і винесено оскаржувану постанову на місці вчинення правопорушення, незаконно не складено протокол про адміністративне правопорушення є безпідставними, виходячи з такого.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 у справі № 5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Слід зауважити, що відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови), якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Тобто, після прийняття Конституційним Судом зазначеного вище рішення, на яке посилається позивач, норми ст. 258 КУпАП зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції, розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 №5-рп/2015, дає підстави для висновку, що після внесення змін до ч. 5 ст. 268 КУпАП працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху (за ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення без складення протоколу, навіть якщо особа, яка притягується до відповідальності, оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Таким чином, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню відповідно до вимог ст. 317 КАС України з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити, рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від "22" березня 2018 р. скасувати. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "08" червня 2018 р.