Справа № 800/508/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 800/508/17 (П/9901/88/18)

Провадження № 11-281заі18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В.С.,

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Бондар О.А.,

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - Погребняка С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - Комісія) про визнання протиправним та скасування рішення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 6 лютого 2018 року (у складі колегії суддів Данилевич Н.А., Бевзенка В.М., Шарапи В.М., Білоуса А.В., Желтобрюх І.Л.),

УСТАНОВИЛА:

17 листопада 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції позовну заяву, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 18 жовтня 2017 року № 209дп-17 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (далі - Рішення).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 послався на те, що висновки Комісії про вчинення ним дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, про одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, як і покладені в основу таких висновків рішення судів у справі № 752/17864/16-п про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124, частиною першою 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), не відповідають дійсним фактичним обставинам справи. Позивач також вказував на порушення встановленої законом процедури розгляду дисциплінарної справи та безпідставне застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення.

Рішенням від 6 лютого 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Судувідмовив у задоволенні позову ОСОБА_3, вказавши на дотримання Комісією процедури розгляду дисциплінарної справи, наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а також обґрунтованість застосування но нього дисциплінарного стягнення саме у виді звільнення з органів прокуратури.

12 березня 2018 року ОСОБА_3 подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Судуапеляційну скаргу на зазначене рішення Верховного Суду, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, порушує питання про скасування цього рішення та ухвалення нового - про задоволення позову.

Загалом наведені у скарзі доводи на обґрунтування протиправності Рішення Комісії зводяться до того, що:

1) Комісія та суд першої інстанції, не допитавши вказаних позивачем свідків, не встановили всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме дійсних обставин подій, внаслідок яких його притягнуто до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124, частиною першою статті 130 КУпАП (справа № 752/17864/16-п);

2) Комісією не дотримано процедури розгляду дисциплінарної справи, зокрема встановленого частиною першою статті 47 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) порядку надсилання повідомлення про час та місце проведення засідання комісії, яке позивач отримав лише за 7 днів до засідання, і не за місцем проживання, а на роботі, після виходу з відпустки. Пояснення у позивача відбирали у період відпустки, і не член Комісії, а працівник її секретаріату;

3) під час проведення перевірки член Комісії не заявляв клопотання про відсторонення позивача від посади, і дивним для позивача є те, що вже після попереднього рішення про звільнення він продовжував працювати на своїй посаді;

4) при виборі найсуворішого виду дисциплінарного стягненя, такого як звільнення, Комісія не врахувала позитивну характеристика позивача, те, що він не притягався до жодної відповідальності, не позбавлявся премій, а також те, що до інших працівників прокуратури, які допустили аналогічні, а то й гірші, проступки, було застосовано менш суворі стягнення. Комісією також залишено поза увагою те, що в дисциплінарній скарзі прокурора міста Києва як можливий вид стягнення запропоновано винесення ОСОБА_3 догани, а не його звільнення;

5) закінчився встановлений пунктом 125 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Положення), строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, і він добровільно сплатив накладене на нього постановою в адміністративній справі стягнення, а отже, на думку позивача, він вже поніс покарання за вчинений проступок, який до того ж не зашкодив авторитету прокуратури, не завдав шкоди честі та гідності прокурорської професії.

У відзиві на апеляційну скаргу Комісія просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, оскільки, на її думку, рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_3, його представник та представник Комісії підтримали, відповідно, апеляційну скаргу та відзив на неї, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених процесуальних документах доводам.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи представника Комісії, заслухавши доводи учасників справи, перевіривши її матеріали, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Частиною четвертою статті 19 Закону № 1697-VIIвизначено обов'язки прокурора, а саме:

1) виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень;

2) не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом;

3) діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

4) додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

З метою визначення основних принципів і моральних норм, якими повинні керуватися працівники прокуратури при виконанні своїх службових обов'язків та поза службою наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123 затверджено Кодекс професійної етики та поведінки працівників прокуратури (далі - Кодекс професійної етики), який був чинним на час вчинення позивачем дій, кваліфікованих Комісією як дисциплінарний проступок.

Преамбулою цього Кодексу визначено, що виконання покладених на прокуратуру завдань потребує від її працівників високого професіоналізму, неупередженості, чесності, порядності та здатності протистояти намаганням неправомірного впливу на їхню службову діяльність.

Відповідно до статті 18 Кодексу професійної етики працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс. Поза службою поводити себе коректно і пристойно. При з'ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення працівника прокуратури, з метою ухилення від відповідальності.

При виконанні службових обов'язків працівник прокуратури має дотримуватися загальноприйнятих норм моралі та поведінки, бути взірцем добропорядності, вихованості і культури. Порушення трудової та виконавської дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для працівника прокуратури і тягнуть за собою у відповідних випадках передбачену законом відповідальність (частина перша статті 15 Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Частиною першою статті 49 цього Закону передбачено, що на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

1) догана;

2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора);

3) звільнення з посади в органах прокуратури.

За результатами дисциплінарного провадження Комісія може прийняти рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора) якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення (пункт 1 частини четвертої зазначеної статті Закону).

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється Комісією.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

У ході розгляду справи встановлено, що 9 червня 2017 року на адресу Прокуратури міста Києва надійшов лист Генеральної прокуратури України № 25/2-33715-17, в якому зазначалось, що Генеральною інспекцією виявлено факт складання 24 жовтня 2016 року протоколів про вчинення адміністративних правопорушень стосовно прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_3 Генеральна інспекція в цьому листі запропонувала розглянути питання про проведення за наведеним фактом службової перевірки та проінформувати Генеральну інспекцію Генеральної прокуратури України про результати її проведення.

Наказом Прокуратури міста Києва від 16 червня 2017 року № 93 вирішено провести службову перевірку за фактами можливих грубих порушень прокурором ОСОБА_3 Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики.

16 серпня 2017 року Прокурор міста Києва затвердив висновок службової перевірки стосовно позивача за інформацією про складання відносно нього працівниками поліції протоколів за статтями 122-4, 124, частиною першою статті 130 КУпАП, яким, зокрема, встановлено факт порушення останнім Присяги працівника прокуратури та Кодексу професійної етики, що виразилось у використанні посвідчення прокурора з метою впливу на працівників правоохоронного органу та зухвалому невиконанні законних вимог та розпоряджень працівника поліції. Також зроблено висновок про необхідність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

16 серпня 2017 року Прокурор міста Києва на адресу Комісії направив дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором ОСОБА_3 дисциплінарного проступку.

30 серпня 2017 року Комісія прийняла рішення № 315дс-17 про відкриття дисциплінарного провадження стосовно позивача.

2 жовтня 2017 року член Комісії склав висновок № 11/2/4-315дс-139дп-17, яким запропоновано притягнути прокурора ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

18 жовтня 2017 року Комісія прийняла рішення № 209дп-17 про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Таке Рішення мотивоване тим, що факт керування прокурором транспортним засобом у стані алкогольного спяніння є діями, які зашкоджують як його репутації, так і авторитету органів прокуратури, викликають негативний суспільний резонанс, а тому їх вчинення є грубим порушенням правил прокурорської етики. Отже, дії ОСОБА_6 підпадають під визначені підпунктами 5, 6 пункту 1 статті 43 Закону № 1697-VII підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності. При цьому вчинений позивачем дисциплінарний проступок, як зазначено в Рішенні, несумісний з подальшим зайняттям ним будь-якої посади в органах прокуратури.

Наказом Прокуратури міста Києва від 13 листопада 2017 року № 2268к молодшого радника юстиції ОСОБА_3 звільнено з посади за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а також одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Передумовою прийняття Комісією Рішення стало проведення службової перевірки Прокуратурою міста Києва порушення позивчем правил прокурорської етики, якою було встановлено, що ОСОБА_3 24 жовтня 2016 року о 00 год. 20 хв. в АДРЕСА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з іншим автомобілем, що призвело до пошкодження двох транспортних засобів, після чого місце дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) залишив. При цьому згідно з даними приладу «Драгер», за допомогою якого у зазначену дату проводився огляд позивача на стан сп'яніння відсоток алкоголю в організмі останнього становив 1,78 ‰.

У ході проведення службової перевірки були відібрані пояснення інспекторів УПП у м. Києві ДПП, які підтвердили зазначені осбтавини. Відповідні пояснення були долучені до матеріалів дисциплінарного провадження № 11/2/4-315дс-139дп-17.

Аналогічні обставини вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого статтями 122-4, 124, частиною першою статті 130 КУпАП були предметом дослідження та встановлені у ході розгляду адміністративної справи № 752/17864/16-п, у результаті якого постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 9 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні такого правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімуму доходів громадян, що складає 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Зазначена постанова суду першої інстанції залишена без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 липня 2017 року, який встановив, що висновок про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень є обґрунтованим і підтверджується наявними у справі доказами. Такими доказами є дані, зафіксовані в:

- протоколах про адміністративне правопорушення, в яких детально викладено суть порушень, вчинених ОСОБА_3;

- схемі місця ДТП, на якій зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів поблизу перехрестя вул. Саперно-Слобідської та вул. Грінченка, розташування автомобіля Toyota Carina після пригоди і вказано перелік видимих пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, - пошкодження заднього бампера, заднього лівого крила та ланжерона, кріплення задніх фар, вм'ятина задньої частини кузова;

- письмових поясненнях іншого учасника ДТП - ОСОБА_7;

- роздруківці результату огляду з використанням спеціального технічного засобу алкотеста «Драгер», згідно з яким за наслідками огляду порушника станом на 00 год. 35 хв. 24 жовтня 2016 року рівень алкоголю у видихуваному повітрі становив 1,78 ‰;

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, у присутності яких проведено огляд.

Крім того, оцінюючи пояснення ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції зазначив, що версію про керування транспортним засобом іншою особою на момент ДТП і залишення нею ж місця пригоди позивач раніше не висловлював, хоча мав таку можливість, спілкуючись з поліцейськими після зупинки і ознайомлюючись з протоколами про адміністративні правопорушення, за якими з'явився до Управління патрульної поліції 25 жовтня 2016 року й отримав їх копії. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що пояснення ОСОБА_3 є неправдивими і направлені на уникнення відповідальності за скоєне правопорушення.

Всі вищенаведені документи містяться в матеріалах дисциплінарного провадження № 11/2/4-315дс-139дп-17, а отже, не залишені поза увагою Комісією.

Таким чином, обставини вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення та його вина встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, отже, з огляду на положення частин четвертої, шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) не підлягають доказуванню у цій справі. Тому доводи скаржника про порушення норм процесуального права через нез'ясування судом та Комісією дійсних, як зазначає позивач, обставин вищенаведених подій не заслуговують на увагу, адже у суду не було правових підстав для їх повторного встановлення/перевстановлення.

Зважаючи на викладене, Велика Палата погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність обставин, що стали наслідком притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відхиляючи доводи щодо неспіврозмірності обраного Комісією у відношенні позивача виду дисциплінарного стягнення з учиненим ним проступком, Велика Палата також погоджується із висновками суду першої інстанції та зважає на таке.

Унікальність ознак діяльності органів прокуратури випливає з ролі і місця прокуратури в державному механізмі і юридичній системі, зі специфіки її функцій, особливостей правового статусу прокурора. Опанування засад професійної етики є особливо важливим для молодих фахівців, яким бракує життєвого досвіду, професійних вмінь та навичок етичної поведінки, психологічної стійкості до стресових ситуацій та труднощів у робочому процесі. Значна частина норм Кодексу професійної етики має як морально-етичний, так і правовий характер, а їх додержання може забезпечуватися застосуванням засобів як морального, так і юридичного впливу.

Порушення норм Кодексу професійної етики може бути наслідком професійної деформації прокурорів. Результатом деформації є неповноцінне виконання ними своїх професійних обов'язків з об'єктивних причин або через свідоме несумлінне виконання службових обов'язків.

Позивач, скоївши описане вище адміністративне правопорушення, порушив норми професійної етики в частині додержання обов'язку недопущення дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

А факт скоєння правопорушення в стані алкогольного сп'яніння (що підтверджено відповідним судовим рішенням) викликає негативне ставлення громадськості до співробітників органів прокуратури та, відповідно, підриває авторитет органів прокуратури в цілому і викликає значний громадський резонанс, отже, Комісія обрала такий вид дисциплінарного стягнення, який в повній мірі узгоджується зі значимістю вчиненого позивачем проступку.

Посилання ОСОБА_3 на результати дисциплінарних проваджень стосовно працівників прокуратури, до яких застосовувались інші, ніж до позивача, види дисциплінарних стягнень, не заслуговують на увагу, адже Комісія відповідно до діючого законодавства наділена дискреційними повноваженнями під час здійснення дисциплінарного провадження, що дозволяє вказаному органу на власний розсуд визначати вид дисциплінарного стягнення залежно від скоєного прокурором дисциплінарного проступку та застосовувати до прокурорів обране ним дисциплінарне стягнення.

Велика Палата також відхиляє доводи скаржника щодо недотримання Комісією порядку повідомлення його про час та місце проведення засідання Комісії. Так, частиною першою статті 47 Закону № 1697-VII передбачено, що повідомлення про час та місце проведення засідання Комісії прокурорів має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання. При цьому десятиденний термін наведеною нормою встановлено саме для надіслання прокурору, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, відповідного повідомлення, а не його отримання за десять днів до такого засідання.

З матеріалів дисциплінарного провадження № 11/2/4-315дс-139дп-17 вбачається, що листом від 3 жовтня 2017 року № 11/2/4-315дс-139дп-17-2052вих-17 позивача повідомлено про проведення засідання 18 жовтня 2017 року. Таким чином, відповідач дотримав передбачений законом строк повідомлення учасника дисциплінарного провадження про час та місце проведення засідання по дисциплінарній справі.

Велика Палата не приймає викладені скаржником обґрунтування протиправності Рішення тим, що на нього вже накладено (й виплачено ним) адміністративне стягнення, оскільки згідно з частиною другою статті 43 Закону № 1697-VII притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.

Щодо посилань у скарзі на невідсторонення позивача від роботи на час проведення перевірки та до прийняття Комісією Рішення слід зазначити, що за змістом частини п'ятої статті 46 Закону № 1697-VII ініціювання питання про відсторонення є правом, а не обов'язком члена Комісії, а рішення про відсторонення приймається за наявності для цього підстав, які зазначеним Законом не поставлено у залежність від доведеності на час вирішення такого питання обставин, що слугують притягненню до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, оскільки дисциплінарний проступок, за який ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, вчинено ним 24 жовтня 2016 року, то Рішення від 18 жовтня 2017 року Комісія прийняла у межах річного строку, встановленого частиною четвертою статті 48 Закону № 1697-VII.

Ураховуючи наведене висновки суду першої інстанції про законність і обґрунтованість оскаржуваного ОСОБА_3 Рішення Комісії ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального й процесуального права. Викладені в апеляційній скарзі міркування й твердження позивача не спростовують правильності таких висновків.

Тому відповідно до частини першої статті 316 КАС апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 6 лютого 2018 року - без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 КАС, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 6 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття й оскарженню не підлягає.

У повному обсязі постанову складено 8 червня 2018 року.

Головуючий В.С. Князєв
Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: С.В. БакулінаН.П. Лященко
Д.А. ГудимаЛ.І. Рогач
В.В. БританчукІ.В. Саприкіна
О.С. ЗолотніковО.М. Ситнік
О.Р. КібенкоВ.Ю. Уркевич
Л.М. ЛобойкоО.Г. Яновська