Справа № П/811/226/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2018 рокусправа № П/811/226/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Семененко Я.В.

судді: Бишевська Н.А. Добродняк І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року (головуючий суддя Петренко О.С., повний текст складено 10.04.2018р.) у справі №П/811/226/18 за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Кіровоградській області, УМВС України на Одеській залізниці про зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобовязати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, в особі ліквідаційної комісії, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період служби в ОВС в 2005, 2006, 2008,2009,2010 та 2012 роках.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що згідно з вимогами ст. 83 КЗпП України, під час звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за невикористані ним дні щорічної відпустки. Позивач зазначав, що при переведені на службу в УМВС України на Одеській залізниці, відповідач-1 не перерахував грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки, чим порушено його право на отримання зазначених коштів.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що спеціальним законодавством, яке регламентувало порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, а саме Законом України «Про міліцію», ОСОБА_2 про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Кабінетом Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, не передбачено право особи на отримання грошової компенсації за невикористанні відпустки, крім, грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустки. Оскільки, позивач звільнився у 2015 році і йому було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік, то суд першої інстанції вказав на відсутність правових підстав для задоволення позову.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач фактично посилався на те, що вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції безпідставно застосував підзаконний

нормативно-правовий акт ОСОБА_2 №114, при цьому, не застосував положення КЗпП України, яким визначено право звільненого працівника на грошову компенсацію за невикористанні відпустки.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі просять залишити без змін рішення суду першої інстанції з огляду на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач з 28.03.2005 по 08.09.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема:

- з 26.05.2010 року до 01.01.2015 року на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Знамянського міського відділу УМВС України в Кіровоградській області;

- з 01.01.2015 року по 08.09.2015 року помічника начальника лінійного відділу оперативного чергового чергової частини ЛВ на ст. Помічна УМВС України на Одеській залізниці.

Наказом №124 о/с від 08.09.2015 року позивача звільнено з органів внутрішніх справи за пунктом 64 підпункт г (через скорочення штатів) з 08.09.2015р. (а.с.120). Цим же наказом передбачена виплата ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану частину відпустки у 2015 році за 25 днів.

Таким чином, позивач звільнений з УМВС України на Одеській залізниці, яке є окремою юридичною особою.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги до УМВС України в Кіровоградській області, позивач вказував на те, що при переведенні його на службу до УМВС України на Одеській залізниці, УМВС України в Кіровоградській області не виплатило йому компенсацію за невикористану відпустку.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством, яким був врегульований порядок проходження служби в органах внутрішніх справ України.

Відповідно до ст..18 Закону України «Про міліції», який був чинним на час проходження позивачем служби та звільнення із органів внутрішніх справ України, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються ОСОБА_2 про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_2 затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР №114 від 29.07.1991р.

Відповідно до пункту 56 ОСОБА_2 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього ОСОБА_2.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Згідно з пункту 2 зазначеного ОСОБА_2 спеціальне звання старший лейтенант міліції належить до начальницького складу осіб, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач, як особа начальницького складу (на час звільнення перебував у званні старшого лейтенанта міліції), мав право на отримання грошової компенсації саме за невикористану в році звільнення відпустку, а не за період під час проходження ним служби та при переведенні із УМВС України в Кіровоградській області до УМВС України на Одеській залізниці.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував підзаконний нормативно-правовий акт ОСОБА_2 №114, при цьому, не застосував положення КЗпП України, яким визначено право звільненого працівника на грошову компенсацію за невикористанні відпустки, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним з огляду на те, що ОСОБА_2 №114 не є підзаконним нормативно-правовим актом по відношенню до КЗпП України, оскільки регулює спеціальні правовідносини, повязані з проходженням служби в органах внутрішніх справ України. У свою чергу, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Оскільки, питання компенсації за невикористану відпустку врегульовано спеціальним законодавством, то у спірному випадку відсутні підстави для застосування положень КЗпП України, на які посилався позивач як на підставу заявленого позову.

Крім цього, погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, суд апеляційної інстанції враховує те, що на час звільнення з ОВС позивач не перебував у службових відносинах з УМВС України в Кіровоградській області, до якого позивачем предявлено вимоги, у звязку з чим останнє не могло і вирішувати питання про виплату грошової компенсації за невикористанні дні відпустки на час звільнення позивача з ОВС.

Встановивши зазначені обставини справи та дослідивши доводи і аргументи позивача, які викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі №П/811/226/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст..329 КАС України

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 05.06.2018р.

Повне судове рішення складено 08.06.2018р.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк