Справа № 804/2372/18
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2018 р. справа № 804/2372/18
02 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку з 01.11.2013 раніше призначеної пенсії та виплаті йому пенсії з 73% грошового забезпечення з урахуванням матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які він отримував на протязі 2012-2013 років, тобто на протязі 24 місяців до звільнення з органів внутрішніх справ - з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;
- зобов'язати ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.11.2013 року перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 та виплатити йому пенсію, виходячи з 73% грошового забезпечення з урахуванням матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які він отримував на протязі 2012-2013 років, тобто на протязі 24 місяців до звільнення з органів внутрішніх справ - з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 4-11).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та відповідно до частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні (а.с. 2).
Частиною 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
У встановлений ухвалою суду строк, а саме, 30.05.2018 року відповідачем подано письмовий відзив на позов, в якому ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заперечує проти позову у повному обсязі, та зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (далі - Закон № 2262-ХІІ). Види грошового забезпечення для обчислення та перерахунку пенсій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, визначає виключно Верховна Рада України шляхом прийняття законів, а Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення права осіб на пенсійне забезпечення, керуючись Конституцією та законами України. Враховуючи викладене, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення не носять постійного характеру і не є щомісячними, тому, вони не включені до складу грошового забезпечення з якого обчислюється розмір пенсії, визначеного статтею 43 Закону №2262-ХІІ, та як наслідок, для врахування їх при обчисленні пенсії немає законних підстав. Представник відповідача наголошує, що висновки позивача щодо зобовязання виплати мають бути включенні в розрахунок грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія є безпідставними, оскільки визначальним фактором включення додаткових видів грошового забезпечення є їх періодичність та законодавчо визначений перелік, а не сплата страхових внесків. Отже, представник відповідача вважає дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у перерахунку раніше призначеної пенсії, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням заявлених позивачем виплат періодичного характеру є правомірними, оскільки відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії просить суд відмовити у повному обсязі.
Керуючись приписами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у письмовому відзиві на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Так, судом встановлено, що наказом ОСОБА_2 управління МВС України в Дніпропетровській області від 16.10.2013 № 267 о/с "По особовому складу", підполковника міліції ОСОБА_1 (С-403650) головного спеціаліста відділу зв'язку управління матеріального забезпечення ГУМВС, з 15 жовтня 2013 року, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було звільнено у відставку за п. 65 «а» (за віком) (а.с. 12).
З матеріалів справи вбачається, що з 01.11.2013 позивачу призначена пенсія по лінії МВС України у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 73% грошового забезпечення.
Матеріалами справи підтверджується, що 07.11.2017 позивач звернувся до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в який просив у відповідності з вимогами статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», здійснити з 01.11.2013 року перерахунок раніше призначеної пенсії та виплатити пенсію, виходячи з 73% грошового забезпечення з урахуванням матеріальних допоміг для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які він отримував на протязі 2012-2013 років, тобто на протязі 24 місяців до звільнення з органів внутрішніх справ, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 20).
Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області існує спір про перерахунок позивачу раніше призначеної пенсії, у відповідності до вимог статті 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Згідно із частиною 3 статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей встановлено, що пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ (працівників міліції) та членів їх сімей на час звільнення позивача зі служби визначались Законом України Про міліцію від 20.12.1990 (зі змінами). 06.11.2015 року згідно пункту 5 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 Закон України Про міліцію втратив чинність.
Частиною 1 статті 18 Закону України Про міліцію було встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 10, 12 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (зі змінами), особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством. Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.
Частиною 1 статті 19 Закону України Про міліцію було встановлено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.
Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі - Постанова КМУ № 1294-2007) упорядковано структуру та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового-забезпечення за категоріями осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (пункт 3 цієї постанови).
Підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ № 1294-2007 передбачено право керівників державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Інструкція була прийнята на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 3 наказу МВС України від 31.12.2007 № 499 встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
У розділі II Грошове забезпечення Інструкції міститься пункт 2.16. Матеріальна допомога, у якому в підпункті 2.16.1. зазначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.
Також, у підпункті 2.16.4. зазначено, що фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей, одноразова грошова допомога при звільнені виплачується, зокрема Міністерством внутрішніх справ України за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання.
Також, слід зазначити, що за інформацією ліквідаційної комісії ОСОБА_2 управління МВС України в Дніпропетровській області фактичні витрати на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та матеріальну допомогу на оздоровлення, а також на одноразову допомогу при звільнені проводились у 2012-2013 роках відповідно до вимог бюджетного законодавства тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112.
Аналіз вищезазначених норм права дає підстави вважати, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, а також, одноразова допомога при звільнені, які були виплачені позивачу під час служби в органах внутрішніх справ, та з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, з якого обчислюється пенсія.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року у справі № 21-70а15 (Єдиний державний реєстр судових рішень № 43310877).
Також, слід зазначити, що норми Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та норми Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей не містять заперечень щодо включення особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ для розрахунку пенсії отриманих ними під час служби сум матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, а також, суми одноразової грошової допомоги при звільнені.
Статтею 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб встановлено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у звязку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.
Враховуючи, що згідно інформації ліквідаційної комісії ОСОБА_2 управління МВС України в Дніпропетровській області на протязі 2012-2013 років, тобто, на протязі 24 місяців до звільнення з органів внутрішніх справ позивач отримував матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, а також, отримав одноразову грошову допомогу при звільнені, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, отже, з урахуванням вищевказаних вимог діючого законодавства та правової позиції Верховного Суду, суд вважає визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку з 01.11.2013 року раніше призначеної пенсії та виплаті йому пенсії з 73% грошового забезпечення з урахуванням матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які він отримував на протязі 2012-2013 років, тобто на протязі 24 місяців до звільнення з органів внутрішніх справ, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі Міллер проти Австрії, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов'язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні Гайгузус проти Австрії від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.
Слід зазначити, що Конституційний Суд України в Рішенні від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 ) у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) прямо зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей, що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.
Отже, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.11.2013 року перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 та виплатити йому пенсію, виходячи з 73% грошового забезпечення з урахуванням матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які він отримував на протязі 2012-2013 років, тобто на протязі 24 місяців до звільнення з органів внутрішніх справ, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Щодо посилання відповідачем на пропущення позивачем строку звернення до суду, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість, спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та строки перерахунку пенсій є Закон № 2262-ХІІ.
Згідно з частиною 3 статті 51 Закону України № 2262-ХІІ, перерахунок пенсій у зв'язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Отже, враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, суд вважає посилання відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду необгрунтованими.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 72 - 77, 90, 139, 246 - 247, 249, 255, 263, 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку з 01.11.2013 раніше призначеної пенсії та виплаті йому пенсії з 73% грошового забезпечення з урахуванням матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які він отримував на протязі 2012-2013 років, тобто на протязі 24 місяців до звільнення з органів внутрішніх справ - з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Копію рішення направити всім сторонам по справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3