Справа № 826/11692/16
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2018 року № 826/11692/16

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді головуючого Смолія І.В., суддів Григоровича П.О., Каракашьяна С.К., розглянувши в письмовому провадження адміністративну справу

за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Донецького міського відділення у Київському районі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

до Національного банку України

про стягнення сум капітальних платежів у розмірі 836780,59грн.,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київському районі м. Донецька (надалі також - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Національного банку України (надалі також - відповідач) про стягнення сум капітальних платежів у розмірі 836780,59грн.

Судом замінено неналежного позивача на належного з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київському районі м. Донецька на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Донецького міського відділення у Київському районі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Цивільний кодекс України, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 765, та зазначає, що нормами чинного законодавства передбачено капіталізацію платежів юридичної особи, що ліквідується за рішенням її засновників, проте Національним банком України не сплачено капіталізовані платежі в розмірі 836 780, 59 грн. щодо осіб, які зазнали каліцтва під час перебування у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що ліквідовано саме територіальний орган Національного банку України, а не окрема юридична особа.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Листом від 13.04.2016 №60-0005/31963 Національний банк України просив Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Київському районі м. Донецька надати довідку про відсутність заборгованості зі сплати страхових коштів.

Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Київському районі м. Донецька листами від 26.04.2016 №3-05/277, від 13.05.2016 №03-05/316, від 13.05.2016 №03-5/317 а, від 18.05.2016 №03-05/337, від 19.05.2016 №03-05/340 направлено відповідачу заяви про визнання кредиторських вимог у вигляді капіталізованих платежів на загальну суму 836 780, 59грн.

Листом від 13.06.2016 №60-0005/49921 Національний банк України відмовився сплачувати капіталізовані платежі.

На обліку позивача перебуває ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які працюючи в Управління Національного банку України в Донецькій області, отримали пошкодження та отримують страхові виплати від Фонду і відповідно до чинного законодавства має право на капіталізацію платежів. Відповідно до розрахунку потреби в капіталізації коштів, загальна потреба капіталізації коштів Управління Національного банку України в Донецькій області становить 836 780,59 грн.

З огляду на відмову Національного банку України сплатити капіталізовані кошти, позивач просить стягнути зазначену заборгованість у судому порядку.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України № 1105-ХІV та Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 за № 765 (далі - Порядок № 765).

Відповідно до ст.21 Закону України № 1105-ХІV, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, серед іншого, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.112 Цивільного кодексу України, у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у першу чергу щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.

Частиною 2 ст.1205 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом України № 1105-ХІV.

Основними принципами страхування від нещасного випадку, зокрема, є: своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком; обов'язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю, а також добровільність такого страхування для осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 45 Закону України № 1105-ХІV, роботодавець як страхувальник зобов'язаний своєчасно та повністю нараховувати і сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду.

Таким чином, наведеними нормами Цивільного кодексу України та Закону України № 1105-ХІV передбачено обов'язок страхувальника проводити капіталізацію для продовження страхових виплат особам, потерпілим на підприємстві, протягом їх життя. Капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів, коли страхувальник припинить свою діяльність та не буде сплачувати страхові внески, при цьому, визначено обов'язок страхувальника проводити капіталізацію страхових виплат у всіх випадках ліквідації (не лише у випадку ліквідації підприємства - банкрута, але й за інших підстав, передбачених законодавством), із застосуванням порядку, який передбачений постановою Кабінету Міністрів України "Про реалізацію статей 45 і 92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 06.05.2000 № 765.

Відповідно до абз.2 п.1 Порядку № 765, капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів. Під час розрахунку сум цих платежів повинні враховуватися заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати по догляду за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів та види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, необхідність сплати одноразової допомоги у зв'язку з травмою або професійним захворюванням, які можуть призвести до смерті потерпілого, а також інших виплат, передбачених законодавством.

За змістом пункту 3 Порядку № 765, капіталізація платежів розраховується на період, що визначається як різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації.

Відповідно до п.4 ст.34 Закону України № 1105-ХІV, Фонд соціального страхування від нещасних випадків фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, в тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК.

Щодо тверджень відповідача про відсутність правових підстав для визнання та сплати заборгованості з капіталізації платежів, з огляду на ліквідацію не юридичної особи, а відділення в структурі Національного банку України, суд зазначає наступне.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок (п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Пунктом 1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» роботодавці визначені як підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Разом з цим, Управління Національного банку України в Донецькій області зареєстровано платником страхових внесків та перебуває на обліку у відділенні Фонду під реєстраційним номером .

Отже, Управління Національного банку України в Донецькій області є страхувальником в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». При цьому, із заперечень Національного банку України вбачається, Управління припиняє свою діяльність саме в формі ліквідації.

Враховуючи викладене, суд вважає правомірним проведення капіталізації платежів для продовження страхових виплат працівникам, які отримали виробничі травми, працюючи в Управлінні Національного банку України в Донецькій області.

Суд акцентує увагу, що жодних заперечень щодо розрахунку суми капіталізованих коштів від Національного банку України не заявлено. При цьому звернення до позивача, яке й стало підставою для пред'явлення позову, обумовлено саме ліквідацією управління, та виключення про нього даних з реєстру юридичних осіб, про що прямо зазначено в листі від 13.04.2016.

Враховуючи наведене вище, з огляду на відсутність доказів добровільної сплати заявленої суми капіталізованих платежів з боку відповідача, суд дійшов до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Донецького міського відділення у Київському районі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до Національного банку України про стягнення сум капітальних платежів у розмірі 836780,59грн , задовольнити.

Стягнути з Національного банку України в особі управління Національного банку України в Донецькій області на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Донецького міського відділення у Київському районі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області капіталізовані платежі в розмірі 836 780,59 грн.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя І.В. Смолій

Судді П.О. Григорович

С.К. Каракашьян