Справа № 815/4502/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/4502/17

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення - 15.11.2017р.) по справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

01.09.2017 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_1, в якому просила суд стягнути з відповідача суму податкової заборгованості у розмірі 17 043,26 грн. (по військовому збору - 1250,23; по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 15793,03 грн.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача ФОП ОСОБА_1 обліковується податкова заборгованість перед бюджетом з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму - 17 043,26 грн. Оскільки вищезазначені суми відповідачем своєчасно і добровільно не сплачено, позивач був змушений звернутися до суду для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року адміністративний позов ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь бюджету суму податкової заборгованості по військовому збору у сумі 1250,23 грн. та по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 15793,03 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ФОП ОСОБА_1 28.11.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2017 року та прийняти нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду.

В судове засідання суду апеляційної інстанції представник відповідача не прибув з невідомих причин, про день, час та місце розгляду справи був своєчасно та належним чином повідомлений.

Позивач же, в свою чергу, надав до суду 2-ї інстанції заяву, в якій просив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Відповідач - ФОП ОСОБА_1, за даними податкових органів перебуває на обліку як платник податків у ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

29.04.2016 р. ОСОБА_1 було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи № за 2015 рік, в якій останній самостійно визначив свої зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 16060,71 грн. та військовий збір 1250,23 грн., у зв'язку з чим, з врахуванням переплати у розмірі - 267,68 грн., у останнього виникла заборгованість перед бюджетом з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму - 17043,26 грн.

13.12.2016 року податковим органом на адресу відповідача була винесена податкова вимога №1094-17, яка була отримана останнім 23.12.2016 року, що підтверджується поштовим повідомленням.

У зв'язку з добровільною не сплатою вказаної заборгованості, податковий орган був змушений звернутися до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості і доведеності позовних вимог, а також фактичної наявності у відповідача узгодженої суми боргу.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Як слідує зі змісту положень п.15.1.ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

При цьому, одночасно слід зазначити, що поняття «фізична особа» та «фізична особа-підприємець» податковим законодавством конкретно не розмежовані. Тобто, якщо фізична особа є підприємцем, незалежно від видів податку ця особа є платником податків. Фізична ж особа-підприємець, в свою чергу, несе відповідальність за виконання будь-яких взятих на себе зобов'язань як фізичної особи, у тому числі податкових, усім своїм майном, включаючи особисті грошові заощадження.

Як вже зазначалося вище та передбачено підпунктом 16.1.4. п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Так, судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що за ФОП ОСОБА_1 обліковується податкова заборгованість перед бюджетом з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму - 17 043,26 грн., яка виникла на підставі самостійно заповненої ним податкової декларації від 29.04.2016р. №, а саме:

- заборгованість по військовому збору на суму 1 250,23 грн.

- заборгованість по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 16 060,71 грн.

Також, у ФОП ОСОБА_1 рахувалася і переплата у розмірі - 267,68 грн.

Отже, з урахуванням зазначеного, загальна заборгованість відповідача по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування складає: 16 060,71 грн. (декларація від 29.04.2016р. №) - 267,68 (переплата) = 15 793,03 грн.

Відповідно до вимог п.п.14.1.175. п.14.1 ст.14 ПК України, «податковий борг» - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Як визначено ч.1 ст.57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А згідно ж із п.59.1 ст.59 ПК України, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з ч.3 ст.59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше 1-го робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

У разі ж, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (п.59.5 ст.59 ПКУ).

Так, судами обох інстанцій по справі встановлено, що податковим органом були вжиті всі необхідні заходи для отримання заборгованості у встановленому законом порядку, а саме була винесена податкова вимога від 13.12.2016р. за №1094-17 та направлена на адресу відповідача рекомендованим листом від 20.12.2016р., яка була отримана останнім 23.12.2016 року (а.с.21).

Крім того, слід звернути увагу й на той факт, що відповідачем до цього часу вищевказана вище податкова вимога ні в адміністративному ні в судовому порядку, не оскаржувалась, т.б. є узгодженою.

До того ж, як вже зазначалося вище, на час розгляду справи судом 1-ї інстанції сума заборгованості в розмірі 17043,26 грн. відповідачем не сплачена.

При цьому, суд при прийнятті остаточного рішення по даній справі не може врахувати суму переплати відповідача по іншому рахунку, оскільки така «переплата» існує з єдиного податку з фізичних осіб (т.б. з іншого податку), а «заборгованість» - з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Що ж стосується позиції відповідача щодо пропуску податковим органом встановленого законом строку для звернення до суду із даним позовом, то судова колегія з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

Як слідує зі змісту ст.102 ПК України, даною нормою ПКУ встановлено строк давності, протягом якого контролюючим органом може бути стягнутий податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою платника податку самостійно погасити грошове зобов'язання.

Так, відповідно до вимог п.102.4 ст.102 ПК України, у разі, якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п.102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Важливою передумовою застосування строку давності для погашення боргу є визначення відповідного грошового зобов'язання контролюючими органами в межах строку, встановленого п.102.1 цієї статті, адже в протилежному випадку платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання.

Таким чином, суд наголошує, що строк давності для погашення боргу становить 1095 днів, а тому перебіг строку давності починається з дня виникнення податкового боргу, який, в свою чергу, виникає з наступного дня за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов'язань, встановленого ст.57 ПКУ.

Право ж на стягнення податкового боргу виникає у податкового органу через 60 календарних днів з моменту надіслання платнику податкової вимоги, як це передбачено пунктом 95.2 статті 95 ПК України.

Отже, за таких обставин, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що позивач, в даному конкретному випадку, встановлений законом строк звернення до суду із даними позовними вимогами не пропустив, в зв'язку із чим, законних підстав для залишення цього адміністративного позову без розгляду не має.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04.06.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.В. Єщенко