Справа № 201/15341/17(2-а/201/420/2017)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2018 рокусправа № 201/15341/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Добродняк І.Ю.

судді: Бишевська Н.А. Семененко Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2018 року (головуючий суддя Ткаченко Н.В.)

у справі № 201/15341/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не взяття позивача на облік, як пенсіонера, не витребування пенсійної справи та не поновлення виплати пенсії за вислугу років;

зобов'язати відповідача взяти на облік позивача, як пенсіонера, витребувати пенсійну справу, перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за вислугу років з 07.10.2009, з нарахуванням компенсації втрати частини доходу, з проведенням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат як непрацюючому пенсіонеру й виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до серпня 1997 року позивач проживав у м.Херсоні і отримував пенсію за вислугу років як працівник МВС, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку з чим виплату пенсії припинено. В лютому 2010 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії. Листом Пенсійного фонду України № 6360/Г- 11 від 02.03.2010 його повідомлено, що реалізація рішення Конституційного Суду України №25-рп-2009 від 07.10.2009 потребує прийняття спеціального Закону, в якому буде передбачено умови, норми і механізм виплати пенсій громадянам, що проживають за кордоном. Також листом Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 27.06.2017 позивачу протиправно відмовлено у задоволенні його звернення про поновлення виплати пенсії, оскільки після ухвалення рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 у позивача відновилось право на отримання раніш нарахованої та призначеної пенсії, а в управліннях Пенсійного фонду України відновився обов'язок поновити виплату пенсій та виплатити їх на першу вимогу пенсіонерів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що незважаючи на безспірне право позивача на пенсію, виходячи із п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», заява про запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання. Судом встановлено, що пенсійна справа позивача до Головного управління в 2007 році не передавалась та у подальшому позивач на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не перебував. Представником позивача не наведено доказів щодо його проживання саме на території Дніпропетровської області, у зв'язку з чим підстави для запиту архівної пенсійної справи з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області були відсутні.

Крім того, суд вказав, що на час звернення представника позивача до Головного управління, громадянство позивача не було підтверджено належним чином.

Стосовно рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 суд зазначив, що вказане рішення поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон до 07.10.2009, оскільки закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі.

Щодо нарахування компенсації втрати частини доходу суд зазначив, що, виходячи з обставин справи, спірні суми пенсії не були нараховані позивачу Головним управлінням та вина останнього в цьому відсутня, оскільки позивач ніколи не перебував на обліку в Головному управлінні та в жодних правовідносинах не перебував. Стосовно виплати пенсії на визначений в позовній заяві банківський рахунок суд зазначив, що згідно зі ст.52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ здійснюється виключно через установи Ощадбанку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через представника ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача наполягає, що дія рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 поширюється на позивача, що свідчить про відновлення у останнього права на отримання раніш нарахованої та призначеної пенсії.

Суд першої інстанції не спростував доводи позивача щодо неприпустимості обмеження прав позивача за ознакою місця проживання, втім не взяв до уваги, що у даному випадку слід керуватись розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 672-р, яким схвалено стратегію модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року, зокрема, впроваджено заходи обслуговування громадян незалежно від місця їх реєстрації.

Стосовно виплати пенсії на визначений банківський рахунок скаржник звертає увагу, що за місцем постійного проживання ОСОБА_2 в Ізраїлі відсутні відділення ВАТ «Державний ощадний банк України», а з положень чинного законодавства вбачається право одержувача пенсії самостійно вибирати уповноважений банк для відкриття поточного рахунка, а тому Головне Управління не має права нав'язувати пенсіонеру банківську установу.

Крім того, скаржник наполягає на наявності у позивача передбаченого чинним законодавством права на отримання пенсії урахуванням компенсації втрати частини доходу, з проведенням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання позивач (його представник) повідомлений судом належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_2, 1951 р. н., безперервно більше 15 років з 20.07.1981 по 11.03.1997 проходив службу в органах внутрішніх справ (а. с.11, 12).

До серпня 1997 року ОСОБА_2 проживав в АДРЕСА_2, отримував пенсію за вислугу років як працівник МВС, потім виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку з чим виплату пенсії припинено.

В лютому 2010 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії як особі, що постійно мешкає у державі Ізраїль.

Листом Пенсійного фонду України №6360/Г- 11 від 02.03.2010 позивача повідомлено, що реалізація рішення Конституційного Суду України №25-рп-2009 від 07.10.2009 потребує прийняття спеціального Закону, в якому буде передбачено умови, норми і механізм виплати пенсій громадянам, що проживають за кордоном. Оскільки спеціального Закону не прийнято, виплату пенсії позивачу не поновлено.

16.06.2017 представник позивача - ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про взяття на облік, як пенсіонера, витребування пенсійної справи, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії в розмірах відповідно чинного законодавства. До заяви додано всі необхідні документи в оригіналах та нотаріально засвідчених копіях, зокрема, надано оригінал заяви про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок.

Листом № 17643/03/01 від 27.06.2017 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило в поновленні виплати пенсії та зазначило, що пенсії звільненим зі служби особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються. Пенсії виплачуються через установи ВАТ «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера. Пансіонеру необхідно надати довідку про проживання в Дніпропетровській області. Підставою для запиту архівної пенсійної справи є документи, які підтверджують фактичне місце проживання позивача на території Дніпропетровської області. У іншому випадку представнику рекомендовано звернутись до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

При цьому, як зазначено у листі ГУ ПФУ в Херсонській області від 30.06.2017, архівна справа ОСОБА_2 знаходиться в ліквідаційній комісії УМВС України в Херсонській області (а. с.8).

Також наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 є представником інтересів громадянина України ОСОБА_2, в тому числі, в управліннях Пенсійного фонду України, у всіх державних органах щодо вчинення всіх необхідних дій для призначення, поновлення, нарахування, перерахунку та виплати, а також одержанні належної вказаній особі пенсії за довіреністю від 07.02.2017, посвідченої Людмилою Долганіною, адвокатом-нотаріусом у місті Рішон ле-Ціон, Ізраїль (а.с.15-16).

За даними довіреності, виданої на ОСОБА_1, ОСОБА_2 мешкає за адресою: Ізраїль, АДРЕСА_1.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

У відповідності до положень ч.ч.1, 3 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч.1 ст.245 ЦК України).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

При цьому у ч.1 ст.1-1 Закону № 2262-XII встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Разом з тим, відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» № 1522 від 02.11.2006 функції з призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.01.2007 передані органам Пенсійного фонду України.

Стаття 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 № 1788-XII (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює види державних пенсій, згідно з якою за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

У відповідності до ч.ч.3, 4 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Як зазначено у вказаному Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить такої підстави для припинення виплати пенсії як перебування пенсіонера за кордоном.

Отже, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера.

І саме з цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

В поданій Пенсійному фонду України повноважним представником позивача заяві позивач просив відповідача поновити йому виплату пенсії з 07.10.2009 і на час звернення з заявою про поновлення виплати пенсії жодні норми, які б омежували право позивача на отримання пенсії за вислугою років, були відсутні.

Приписами ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок та поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі особисто поданої пенсіонером заяви, також, заяву про перерахунок та поновлення виплати пенсії може бути подано пенсіонером через свого повноважного представника.

За правилами ч.2 ст.49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

При цьому аналіз норм пенсійного законодавства вказує на те, що особа, яка має право на виплату пенсії та здійснила визначені законом дії на реалізацію свого права щодо поновлення виплати пенсії, має право на таке поновлення незалежно від місця свого проживання або перебування.

В свою чергу, в абз.1 п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

У відповідності до абз.1 п.2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 4.12 Порядку № 22-1 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове місце проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.

При цьому, п.1.5 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачується в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п.6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1596 від 30.08.1999, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунку.

Отже, відповідач безпідставно відмовив у поновленні виплати пенсії пославшись, в даному випадку, зокрема, на виплату пенсій лише через установи Державного ощадного банку України.

Водночас, наведені вище норми містять положення, що дозволяють звернення пенсіонера з заявою про поновлення, перерахунок виплати пенсій не особисто, а через законного представника, звернення пенсіонера через законного представника із заявами про взяття на облік, витребування

Відповідач дій щодо поновлення виплати пенсії не вчинив, надав інформаційну відповідь, яка фактично зводиться до того, що представником позивача не наведено доказів щодо проживання позивача саме на території Дніпропетровської області, у зв'язку з чим, підстави для запиту на думку відповідача, пенсійної справи відсутні.

Втім, як зазначено вище, позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Отже, сама суть звернення позивача з метою захисту свого законного права на пенсійне забезпечення в Україні проживаючи за кордоном, не може залежати від їх місця проживання (останнього місця реєстрації в Україні), як і залежність від такого звернення особисто.

Оскільки відповідач після отримання заяви позивача не здійснив жодних визначених Законом дій щодо взяття особи на облік, витребування пенсійної справи, поновлення та перерахунку пенсії, він тим самим порушив право особи на отримання пенсійних виплат.

З метою захисту порушених прав позивача, враховуючи, що спірні відносини виникли у сторін насамперед з мотивів позиції позивача щодо протиправності наданої відповідачем у листі № 17643/03/01 від 27.06.2017 відмови ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсії, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії за вислугою років як колишньому працівнику міліції ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і зобов'язання відповідача здійснити дії щодо взяття ОСОБА_2 на облік та поновити пенсію за вислугою років з 07.10.2009.

При цьому апеляційний суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача вчинити заявлені дії з нарахуванням компенсації втрати частини доходу, з проведенням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат як непрацюючому пенсіонеру, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.62 Закону № 2262-XII пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, нарахуванням компенсації втрати частини доходу передбачено у ч.2 ст.46 Закону № 1058-IV, згідно з якою нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У ч.1 ст.6 Закону № 1058-IV встановлено, що непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Індексація пенсій передбачена частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII.

Отже, зазначені норми стосуються складових, які на думку позивача, мають бути враховані при розрахунку йому пенсії після її поновлення, а тому звернення до суду з вимогами щодо врахування цих складових можливе лише у разі такого неврахування органом ПФУ, яке на момент звернення ОСОБА_2 до суду з даним адміністративним позовом не мало місця, а тому такі вимоги позивача є передчасними.

Щодо вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок, то апеляційний суд бере до уваги, що відповідно до ч.2 ст.52 Закону №2262-XII іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

При цьому у п.6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.99 № 1596 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Таким чином, вірними є доводи скаржника про те, що органи ПФУ не мають права нав'язувати пенсіонеру певну банківську установу.

Проте, враховуючи, що питання обрання установи банку для отримання пенсії стосується порядку реалізації рішення про поновлення пенсії позивачу і спрямована на майбутнє, а також те, що позивачем не визначено певний рахунок у банківській установі для отримання ОСОБА_2 пенсії (а. с.10), апеляційний суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2018 року у справі № 201/15341/17 скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за вислугою років як колишньому працівнику міліції ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити дії щодо взяття ОСОБА_2 на облік та поновити виплату пенсії за вислугою років з 07.10.2009.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки,встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко