Справа № 750/12494/16-а
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Файдюка В.В.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Козуб А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року з адміністративним позовом до управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними дій та скасування постанови.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року позов задоволено частково (а.с.200-208, том І).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року залишено без змін (а.с. 11-14, том ІІ).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 грудня 2017 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с. 79-84, том ІІ).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2017 року встановлено, що суди попередніх інстанцій не встановили усіх обставин справи, які мають значення для прийняття судового рішення, оскільки питання безпосереднього виконання роботи конкретної особи у конкретного суб'єкта господарської діяльності має бути предметом детальної перевірки та об'єктивного дослідження.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, управління Держпраці у Чернігівській області подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

10 травня 2018 року на адресу Київського апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від позивача, в якому він просить залишити апеляційну скаргу управління Держпраці у Чернігівській області без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року - без змін.

В судове засідання суду апеляційної інстанції з'явились представники апелянта, представник позивача та позивач. Представники апелянта підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, представник позивача та позивач заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі направлення на проведення перевірки від 14.11.2016 року №838 управлінням Держпраці у Чернігівській області проведено позапланову перевірку дотримання законодавства про працю, вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, безпечного поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, а також ведення робіт, пов'язаних з геологічним вивченням надр, їх використання та охороною, використанням і переробкою мінеральної сировини ФОП ОСОБА_3, про що складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкового державного соціального страхування №25-14-007/0686. Перевірка проводилась в період з 15.11.2016 року по 21.11.2016 року.

В своєму акті перевірки, у зв'язку з недотриманням позивачем 07.11.2016 року норм трудового законодавства з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, управління дійшло висновку про порушення ФОП ОСОБА_3 ч.1, 3 ст.24 Кодексу законів про працю України.

У зв'язку з викладеним в акті перевірки порушенням, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області Малишем Ю.О. 21.11.2016 року винесено відповідний припис № 25-014-007/0686-0466 та надано термін на його виконання до 21.12.2016 року. Припис надіслано позивачу рекомендованим листом, у зв'язку з відмовою останнього від його одержання.

В подальшому першим заступником начальника управління Держпраці у Чернігівській області Тищенком О.О. розглянуто акт перевірки №25-14-007/0686, за результатами чого винесено постанову про накладення штрафу від 12.12.2016 року №25-14-007/0686/164.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та громадянами ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 були укладені цивільно-правові договори, згідно з якими виконавці зобов'язувались виконати роботу замовнику в обсязі і на умовах, передбачених даними договорами, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити дану роботу.

З даних договорів вбачається, що виконавці не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку, а самі організовують процес виконання робіт, у тому числі використовують власні засоби для виконання робіт та самостійно несуть відповідальність за невиконання вимог безпеки по охороні праці.

Факт виконання робіт з боку виконавців буде засвідчуватися актами прийому-передачі виконаних робіт, а винагорода за виконані роботи буде виплачуватися виконавцям після підписання сторонами акту-приймання виконаних робіт.

Тобто, у відповідності до укладених договорів між сторонами у передбачених законом порядку та формі було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов останніх та підписано сторонами.

Досліджуючи вказані вище договори, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за своїм предметом та умовами вони є цивільно-правовими.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

З матеріалів справи вбачається, що предметом вищенаведених договорів є переважно виконання роботи, що пов'язана з процесом проведення пуско-налагоджувальних робіт зерносушильного комплексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. В наведених вище договорах ціна договору визначена, а умови договору стосовно визначення його ціни не суперечать вимогам діючого законодавства.

Згідно з приписами ч.1 ст.850 ЦК України замовник зобов'язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. На виконання зазначених приписів, замовник передбачив відсутність підпорядкованості правилам внутрішнього трудового розпорядку, та поклав обов'язок організації процесу виконання робіт з використанням власних засобів на виконавця, таким чином надавши йому можливість вільно обирати зручний для роботи час, оскільки, як вбачалось з пояснень свідків, вони також мали здійснювати інші роботи у інших замовників.

Отже, підрядники самостійно в межах встановлених строків договору визначали порядок та окремі етапи роботи, при цьому правила внутрішнього розпорядку позивача на них не розповсюджувалися.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач правильно оформив правовідносини, що виникли між ним та громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, зобов'язаними здійснити слюсарно-монтажні, зварювальні, пуско-налагоджувальні, консультаційні послугу по виготовленню проектно-кошторисної документації будівництва зерносушильного комплексу та допоміжні роботи при виведенні зерносушильного комплексу на паспортну потужність, та зобов'язався оплатити виконану останніми роботу згідно з договорами.

Тобто, громадяни ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мали конституційне право укладати цивільно-правові договори та у відповідності до ст.837, 901 ЦК України виконувати зобов'язання, передбачені умовами даних договорів.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому, цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

В свою чергу, за підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Водночас відповідно до п."а" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

У цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.327 ЦК України).

Умовами цивільно-правової угоди, укладеної між сторонами, передбачено, що підрядник повинен самостійно організувати та нести відповідальність за організацію та виконання роботи з урахуванням вимог техніки безпеки з охорони праці. Зазначені умови притаманні саме договору підряду.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що з метою перевірки, чи обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для справи, відповідачем прийнято оскаржувану постанову, ФОП ОСОБА_3 звернувся до Науково-Дослідного Інституту Приватного Права і Підприємництва імені ОСОБА_14 Бурчака Національної академії правових наук України про проведення науково-правової експертизи з дослідження норм законодавства і правових роз'яснень з відповідних питань.

На поставлені питання, за результатами проведення науково-правової експертизи Науково-Дослідним Інститутом Приватного Права і Підприємництва імені ОСОБА_14 Бурчака Національної академії правових наук України наданий висновок про те, що : актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 25-14-007/0686 не встановлено обставини, які є достатніми для виникнення трудових відносин між ФОП ОСОБА_3 та ф. о. ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та свідчать про допуск ФОТ ОСОБА_3 вказаних осіб до роботи з порушенням норми ч. 1 та 3 ст. 24 КЗпП України; констатовано, що укладені договори між ФОП ОСОБА_3 та ф. о. ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_10 є цивільно-правовими, оскільки виходячи з їх змісту носять характер останнього. А тому припис управління Держпраці у Чернігівській області є неправомірним щодо визнання даних договорів трудовими; констатовано, що відносини учасників підрядних правовідносин засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності таких учасників. Відтак, учасники досліджуваних підрядних правовідносин мають право здійснювати належні їм права та обов'язки на власний розсуд. Укладення ФОП ОСОБА_3 договорів 01.08.2016 року з ф. о. ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, 01.06.2016 року з ф. о. ОСОБА_10 та 01.11.2016 року з ф.о. ОСОБА_13, ОСОБА_8 свідчить про здійснення ним своїх цивільних прав та обов'язків в межах, не заборонених законом. Таким чином, ФОП ОСОБА_3 відповідно до законодавства України мав право укладати цивільно-правові договори 01.08.2016 року з ф. о. ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, 01.06.2016 року з ф. о. ОСОБА_10 та 01.11.2016 року з ф.о. ОСОБА_13, ОСОБА_8; зважаючи на те, що сторонами договорів, укладених 01.06.2016 року між ФОП ОСОБА_3 та ф. о. ОСОБА_10 та 01.08.2016 року між ФОП ОСОБА_3 і ф. о. ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, 01.11.2016 року між ФОП ОСОБА_3 та ф. о. ОСОБА_15, ОСОБА_16 у передбаченому законом порядку та формі було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, можна зробити висновок, що дані договори відповідають законодавству України і за своїм предметом та іншими умовами є цивільно-правовими договорами підрядного типу.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2, 7 ст. 104 КАС України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертних досліджень та складення висновків експерта за результатами проведеного позасудового експертного дослідження визначається відповідно до законодавства. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має такі самі права і обов'язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Саме у відповідності до наведеної правової норми позивач звернувся до Науково-Дослідного Інституту Приватного Права і Підприємництва імені ОСОБА_14 Бурчака Національної академії правових наук України про проведення науково - правової експертизи з дослідження норм законодавства і правових роз'яснень.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що науково-правова експертиза не має жодного відношення до предмету спору, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме висновку науково-правової експертизи, питання експерту ставилися позивачем виходячи з висновків відповідача, що викладені в акті перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 25-14-007/0686, з заперечень відповідача, які стверджували, що укладені ФОП ОСОБА_3 з фізичними особами 01.06.2016 року ОСОБА_10, 01.08.2016 року ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_7 , ОСОБА_6, 01.11.2016 року ОСОБА_8 та ОСОБА_17 є трудовими договорами з назвою цивільно-правовий договір, а тому є недійсними, оскільки мають ознаки трудового договору, оскільки зміст переважає над формою та висновків, що викладені в постанові Вищого адміністративного суду України від 06.12.2017 року по даній справі.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновки, які надані експертами по вказаним вище питанням науково-правової експертизи, надають відповідь на обставини, які підтверджують заявлені вимоги позивача, а саме - визнання дій управління Держпраці у Чернігівській області протиправними та скасування постанови № 25-14-007/0686/164 від 12.12.2016 року як незаконної, що прийнята в порушення вимог чинного законодавства України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду в суді апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління Держпраці у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядок і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено 04 червня 2018 року