Справа № 2а-157/2007
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/922/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Гнатик А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Стрийського міськрайонного суду від 03.12.2007 у справі №2а-157/2007 за позовом Стрийського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Стрийського районного відділу земельних ресурсів до Лисовицької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання нечинним державного акта на право власності на земельну ділянку (суддя І інстанції Шрамко Р.Т., місце ухвалення: м. Стрий, дата складення повного тексту рішення суду І інстанції: 03.12.2007),

встановив:

У жовтні 2007 року Стрийський міжрайонний прокурор звернувся в суд з адміністративним позовом в інтересах держави в особі Стрийського районного відділу земельних ресурсів до Лисовицької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання нечинним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2007 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано нечинним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №128040 від 30.09.2004, зареєстрованого Лисовицькою сільською радою в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №34, виданого 30.09.2004.

У січні 2018 року на зазначене вище рішення надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1, обґрунтована тим, що право власності на земельну ділянку на час розгляду справи судом першої інстанції належало йому, однак суд не дослідив зазначених обставин, а тому, в порушення норм КАС України, не залучив його до участі в справі, та постановив рішення, яке порушило його права власника. Відтак, вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Прокурор заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та надала пояснення. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

На підставі рішенням 6-ї сесії 4-го демократичного скликання Лисовицької сільської ради від 11.07.2003 № 89 «Про безкоштовну передачу у приватну власність земельних ділянок» ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №128040 від 30.09.2004, відповідно до якого йому передано у приватну власність для ведення особистого селянського господарства дві земельні ділянки загальною площею 0,60 га, одна з яких 0,40 га, інша 0,20 га.

Згідно плану-схеми розміщення земельної ділянки ОСОБА_2, складеної Стрийським районним відділом Львівської регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах та акту встановлення меж земельної ділянки від 24.05.2006 частина земельної ділянки площею 0,20 га знаходиться в прибережній захисній смузі річки Бережниця.

Оскільки частина земельної ділянки площею 0,20 га, яку передано у приватну власність, знаходиться в прибережній захисній смузі річки Бережниця, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України, Стрийський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що постановою Стрийського міськрайонного суду від 31.05.2007 скасовано рішення 6-ї сесії 4-го демократичного скликання Лисовицької сільської ради від 11.07.2003 № 89 в частині передачі у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,60 га ОСОБА_2 Відтак, Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ №128040 від 30.09.2004 визнається нечинним.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з наступних мотивів.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішення) в порядку адміністративного судочинства.

Кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. (ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України у редакції, чинній на час прийняття рішення).

У ч. 1 ст. 2 КАС України (у зазначеній редакції) завданням адміністративного судочинства визначено захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України у згаданій редакції).

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішень судами) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За правилами ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі, що розглядається, спір стосується права власності особи на земельну ділянку, що підтверджується Державним актом, тобто цивільного права, а отже, суд дійшов помилкового висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, ОСОБА_2 згідно з договором дарування земельної ділянки від 14.04.2005 подарував ОСОБА_1 земельну ділянку 0, 4 га, що надана для ведення особистого селянського господарства, у межах згідно з планом, яка розміщена на території Лисовицької сільської ради Стрийського району Львівської області. Зазначено, що вказана земельна ділянка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серії від 30.09.2004 та зареєстрована Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 34.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір є приватно -правовим і не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем, крім Лисовицької сільської ради Стрийського району, помилково залучено ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 50 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 1 статті 238 КАС передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати, а провадження у справі - закрити та зазначити, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2007 у справі №2а-157/2007, провадження у справі закрити.

Розяснити, що спір віднесено до вирішення в порядку цивільного судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 30.05.2018.