Справа № 334/5379/16-а(2-а/334/43/17)
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2018 року

Київ

справа №334/5379/16-а(2-а/334/43/17)

адміністративне провадження №К/9901/33583/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року (головуючий суддя - Панченко О.М., судді - Чередниченко В.Є. Іванов С.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції у місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції рядового поліції Курлікової Діни Ігорівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до інспектора роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції у місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції рядового поліції Курлікової Діни Ігорівни (далі - інспектор Курлікова Д.І.), в якому просила:

- визнати протиправними дії інспектора Курлікової Д.І. щодо розгляду відносно ОСОБА_1 справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу;

- скасувати постанову від 22 серпня 2016 року серії АР №046038 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 08 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено:

- визнано незаконною та скасовано постанову від 22 серпня 2016 року серії АР №046038 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач заперечував вчинення нею адміністративного правопорушення, а відповідачем не надано доказів у спростування позиції позивача та підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року скасовано постанову Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 08 лютого 2017 року та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці зупинки транспортного засобу є правомірними, а вина ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП доведена та підтверджується оглянутим у судовому засіданням відеозаписом.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням позивач звернулася з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції є помилковими, оскільки відповідачем не спростовано доводи позивача та належним чином не доведено її вину у вчиненні адміністративного правопорушення. ОСОБА_1, звертає увагу на те, що суд першої інстанції вірно встановив відсутність на наданому відповідачем відеозаписі фіксації вчинення нею вказаного порушення. Додатково зазначає, що судом апеляційної інстанції постановлена окрема ухвала від 29 березня 2017 року, відповідно до якої, встановлено порушення інспектором Курліковою Д.І. вимог законодавства щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та поведінки її, як працівника поліції. Таким чином, на думку ОСОБА_1, вказані обставини свідчать про протиправність постанови від 22 серпня 2016 року серії АР №046038 та є підставою для задоволення позовних вимог.

Управління патрульної поліції у місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції скористалося своїм правом та надіслало до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначило, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 2.9. «д» ПДР України визначено, що водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Згідно з частиною другою статті 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 серпня 2016 року відповідачем стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР №046038, якою її визнано винною за частиною другою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

У постанові зазначено, що 22 серпня 2016 року о 17 год. 45 хв. у місті Запоріжжя по проспекту Соборний 17, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, під час руху транспортного засобу користувалася засобами зв'язку, тримаючи їх у руці, а саме, розмовляла по мобільному телефону, чим порушила підпункт 2.9. «д» ПДР України.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, встановив наявність вказаних у оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення обставин, оскільки вказаний запис містить пояснення ОСОБА_1, відповідно до яких вона підтверджує факт вчинення порушення п.2.9 «д» ПДР України. Враховуючи, що згідно статті 251 КУпАП пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є доказом вчинення адміністративного правопорушення, вина позивача є доведеною, а накладення на неї адміністративного стягнення правомірним. Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття постанови від 22 серпня 2016 року серії АР №046038.

Відповідно до статті 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

За приписами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості перевіряти правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, інакше, аніж на підставі встановлених ними фактичних обставин справи. При цьому будь-яких обставин, які б свідчили про допущення судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, що дозволяли б суду вийти за межі доводів касаційної скарги та слугували обов'язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, Верховним Судом не встановлено.

Колегія суддів критично ставиться до посилань скаржника про допущення інспектором Курліковою Д.І. порушень, встановлених окремою ухвалою від 29 березня 2017 року, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, як на підставу для задоволення позовних вимог. Встановлені в окремій ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року обставини, не спростовують факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому не можуть бути підставою для скасування винесеної відповідачем постанови.

Решта доводів касаційної скарги, по суті, зводяться до переоцінки доказів та встановлених по справі обставин, а тому, в силу вимог статті 341 КАС України, не можуть бути предметом дослідження суду касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені у касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

Т.Г.Стрелець