Справа № 810/1151/18
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2018-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

14 березня 2018 року м. Київ № 810/1151/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, подану товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Рівьєра Вілас» в межах позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Рівьєра Вілас» до державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_1 про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Сервісна компанія «Рівьєра Вілас» звернулось до суду із заявою в порядку ст. 150 КАСУ про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2018 р. ВП № 55915233 в частині стягнення з позивача виконавчого збору.

Вимоги заяви обґрунтовані очевидними, на думку заявника, ознаками протиправності рішення субєкта владних повноважень та реальної небезпеки порушення майнових прав товариства. Крім того, як вказує заявник, фактичне стягнення державним виконавцем такої суми оборотних коштів, розмір якої у заяві не зазначений, може суттєво вплинути на безперебійну роботу підприємства.

Вивчивши доводи заяви із наданням правової оцінки всім вказаним позивачем обставинам, суд приходить до висновку про необхідність відмови у її задоволенні, з урахуванням такого:

частиною 1 ст. 150 КАСУ суду надано право на вжиття заходів забезпечення позову у випадках, передбачених п. 1-2 ч. 2 ст. 150 КАСУ: якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення або ефективний захист чи поновлення порушених прав; є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень та порушення прав та інтересів особи оскаржуваним рішенням. Види забезпечення позову встановлені ст. 151 КАСУ.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності застосування заходу забезпечення із застосуванням таких критеріїв як розумність, обґрунтованість, адекватність вимог забезпечення з урахуванням збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу фактом вжиття заходів забезпечення позову.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову, судом не встановлено, а позивачем не доведено існування жодної з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАСУ, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку така обов'язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», може бути виявлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Суд констатує, що позивачем не наведено та не надано жодних доказів в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову.

Як вбачається зі змісту заяви, позивач просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого документа постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2018 р. ВП № 55915233 в частині стягнення з позивача виконавчого збору, тобто шляхом фактично зупинення вчинення виконавчих дій в межах вказаного виконавчого провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Тобто, з наведеного вбачається, що при застосуванні Закону України «Про виконавче провадження» або заходів забезпечення позову, наступають такі ж правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій по виконавчому провадженню.

Водночас, необхідно враховувати, що, незважаючи на подібність положень, за своєю правовою природою, зупинення виконавчого провадження та вжиття видів забезпечення позову різні, оскільки при застосуванні Закону України «Про виконавче провадження» проходить тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні процесуального кодексу, - тимчасово втрачається правова сила того рішення, що було зупинено.

За Законом України «Про виконавче провадження», процедура зупинення виконавчого провадження - це повноваження державного виконавця, яке може бути оскаржене до суду, в іншому випадку - це повноваження суду, яке може бути оскаржене в апеляційному порядку. При цьому, суд не може зупинити виконавче провадження, оскільки це виключне повноваження державного виконавця. Навіть у разі оскарження дій державного виконавця, який не зупинив виконавче провадження, суд вправі визнати його дії незаконними та зобов'язати зупинити виконавче провадження, а не сам зупиняє таке провадження.

З огляду на викладене, у даному випадку, суд не може зупинити виконавче провадження (стягнення на підставі виконавчого документа постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2018 р. ВП № 55915233 в частині стягнення з позивача виконавчого збору), оскільки це дискреційні повноваження Державної виконавчої служби.

Таким чином, оскільки у ході розгляду заявленого клопотання судом не виявлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав та інтересів позивача при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача, суд вважає, що подана заява є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-157, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні заяви про забезпечення позову, - відмовити.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженнні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Брагіна О.Є.