Справа № 826/12026/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року

у справі №826/12026/17 (розглянутої в порядку письмового провадження)

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017 у № 45533-1305, яким визначено суму податкового зобов'язання за земельним податком з фізичних осіб у розмірі 5 151,47 грн. за 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що земельна ділянка (прибудинкова територія), на якій розташована належна позивачу на праві власності нежиле приміщення (1,5) групи приміщень №32 загальною площею 30,70 за адресою: м. Київ, вул. Б.Хмельницького/Леонтовича 27/1 літера Б, не належить позивачу на праві власності чи користування, а відтак відсутні підстави для нарахування та сплати останнім плати за землю (земельного податку).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що податковим органом неправомірно та необґрунтовано визначено ОСОБА_2 податкове зобов'язання за платежем земельний податок

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Водночас на виконання вимоги ухвали Київського апеляційного адміністративного суду Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві надіслано до суду додаткові пояснення та надано детальний розрахунок податкового зобов'язання по сплаті земельного податку з обґрунтуванням застосування та з урахуванням положень Земельного кодексу, а також надати Витяг з технічної документації №Н -00896/2010 від 07.05.2010 №149 та витяг з Державного земельного кадастру станом на 07.04.2017 щодо грошової оцінки землі.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві 28.04.2017 прийнято податкове повідомлення-рішення №45532-1305, яким ОСОБА_2 визначено суму грошового зобов'язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб розмірі 5 151,47 грн.

Не погоджуючись із прийняти податковим повідомленням-рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, прийшов до висновку про обґрунтованість дій відповідача та правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017 у № 45533-1305.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п.274.1 ст. 274 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Водночас, згідно п.287.8 ст.287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2007 є власниками в рівних частках нежилого приміщення (1,5) групи приміщень АДРЕСА_1

Крім того зазначена інформація підтверджена інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України справа №21-3517а15 від 02.12.2015.

Правовласності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України і статтею 377 Цивільного кодексу України.

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.8 статті 287 ПК).

Таким чином, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Водночас виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Верховного Суду України у постанові від 7 липня 2015 року справа №21-775а15 та у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року справа №826/1715/13-а.

Відповідно до ст. 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3% від їх нормативної грошової оцінки.

Грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельним ресурсам за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Грошова оцінка земельної ділянки щороку станом на 01 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно Витягу з Технічної документації №Н-00896/2010 від 07.05.2010 року №149, загальна площа ділянки , яка припадає на викуплене нежитлове приміщення становить 15 кв.м., частина ділянки позивача складає 7,5 кв.м.

Згідно методики, сума земельного податку з 01.01.2016 по 31.12.2016 за земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького/Леонтовича 27/1 літера Б становить: 7,5 х 4022,66 х 2 х 1,5 х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 3% = 5 151,47 (грн.), де:

- 7,5 кв.м частина земельної ділянки, на яку нараховувався податок;

- 4022,66 грн. грошова оцінка 1 кв. м. землі (згідно рішення Київської міської Ради «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення» зі змінами від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» введено в дію з 01.07.2015 згідно рішення Київської міської ради від 10.12.2014 №565/565;

- 2 коефіцієнт на функціональне використання землі ( наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016);

- 1,5 узагальнюючий локальний коефіцієнт згідно Витягу з технічної документації №Н-00896/2010 про нормативно-грошову оцінку частини земельної ділянки виданого Головним управлінням земельних ресурсів ВОКМР (КМДА) №149 від 07.05.2010;

- 3% ставка податку на землю відповідно до пп..5.4 Рішення Київської міської Ради №242/5629 від 23.06.2011 зі змінами та доповненнями;

-1,249 коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14.01.2015 №6-28-0.22-215/2-15 та ст. 286 Податкового кодексу України;

-1,433 коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» № 6-28-0.22-201/2-16 від 11.01.2016;

1,06 коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2017 №6-28-0.22-422/2-17 та ст. 286 Податкового кодексу України;

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що податковим органом було обгрунтовано та правомірно визначено позивачу суму податкового зобов'язання за земельним податком з фізичних осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за земельним податком з фізичних осіб та відповідно відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання апелянта щодо відсутності належним чином обґрунтованого розрахунку податкового зобов'язання по сплаті земельного податку з обґрунтуванням застосування та з урахуванням положень Земельного кодексу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи місять належний розрахунок податкового зобов'язання по сплаті земельного податку з урахуванням положень Податкового кодексу та Земельного кодексу України.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку було виконано.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом апеляційної інстанції перевірені доводи апеляційної скарги щодо неправомірності розрахованої ставки податку шляхом витребування додаткових документів у відповідача

При цьому колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що зазначені доводи не були предметом дослідження суду першої інстанції так як не були зазначені як позивачем як підстава для скасування податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: В.П. Мельничук

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2018 року.