Справа № 814/359/18
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 р. № 814/359/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному провадженні розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, пр. Богоявленський, 55-Е, м. Миколаїв, 54018

про:визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі-відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення про виплату пенсії позивачу, як дитині-сироті у двократному розмірі соціальної пенсії за відповідний період, починаючи з 18.08.2003 року; зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію, як дитині-сироті у двократному розмірі, починаючи з 18.08.2003 р., провести перерахунок та виплатити різницю між розміром фактично виплаченої пенсії по втраті годувальника та розміром пенсії для дитини-сироти, у двократному розмірі соціальної пенсії за відповідний період, починаючи з 18.08.2003 р. по 19.03.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не здійснив перерахунок та виплату пенсії, оскільки згідно з законодавством України йому пенсія повинна була призначатись та виплачуватись у двократному розмірі соціальної пенсії, як дитині-сироті.

Відповідач надав до суду відзив, згідно якого вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки розрахунок та виплата пенсії позивачу здійснені у відповідності до норм законодавства України, та підстави для перерахунку пенсії відсутні.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Заяв і клопотань учасники справи суду не подавали.

Процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач з 24.10.2003 року набув статус дитини сироти. Мати позивача померла 18.08.003 року, відомості про батька були внесені за вказівкою матері на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1687 від 24.10.2003 року, призначено опікуном позивача ОСОБА_2, видано свідоцтво НОМЕР_2, в якому зазначено, що померла мати позивача мала статус матері-одиночки.

З 18.08.2003 р. ОСОБА_3 призначено пенсію по втраті годувальника на утримання позивача.

Відповідно до Правил опіки та піклування при досягненні позивачем 18 річного віку, а саме з 18.04.2013 р. піклування ОСОБА_2 припинено.

19.12.2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про прийняття рішення щодо перерахунку та виплати недоплаченої йому пенсії, як дитині-сироті у розмірі двократної соціальної пенсії.

Відповідач листом від 17.11.2018 р. №659-Г-01 відмовив позивачу у перерахунку та виплаті пенсії, як дитині-сироті у розмірі двократної соціальної пенсії, посилаючись на відсутність підстав. Разом із листом відповідач надав розрахунок виплаченої пенсії позивачу та зазначив, що розрахунок здійснений за період з 18.08.2003 р. по 31.12.2003 р. у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з 01.01.2014 р. у відповідності до Закону Україна «Про загальнообов'язкове державне страхування».

Позивач вважає, такі дії відповідача протиправними та наполягає на тому, що розрахунок його пенсії повинен бути здійснений на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме у двократного розміру соціальної пенсії.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії в разі втрати годувальника призначаються на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 30 процентів заробітку годувальника, але не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної категорії непрацездатних. На дітей, які втратили обох батьків (круглих сиріт), а також на дітей померлої одинокої матері пенсія на кожну дитину не може бути меншою від двократного розміру соціальної пенсії. Сім'ям, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків (круглі сироти), пенсія обчислюється із загальної суми заробітку обох батьків.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по 3 групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частив другій ст. 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно ч. 1 ст.37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Дітям-сиротам пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірах, визначених частиною першою цієї статті, виходячи з розміру пенсії за віком кожного з батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Також, за приписами п. 16 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Крім того, враховуючи, що Закон N 1058-IV, який прийнятий останнім у часі та, як зазначено у його преамбулі, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, а також те, що він чітко визначає, в якій частині застосовується Закон N 1788-XII, пріоритетному застосуванню до відносин, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсії у зв'язку з втратою годувальника, підлягає Закон N 1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.01.2015 року.

Отже, застосування при призначенні та розрахунку позивачу пенсії по втраті годувальника з 18.08.2003 р. по 31.12.2003 р. положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з 01.01.2004 р. положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідає приписам чинного законодавства.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на необхідність застосування принципу юридичної визначеності, про яку вказано в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Yvonne van Duym vs. Home office», у зв'язку з чим слід застосовувати ст.44 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не положення ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд зазначає, що рішення по справі «Yvonne van Duym vs. Home office» було прийнято не Європейським судом з прав людини, а Судом Європейського Союзу, юрисдикція якого не поширюється на територію України.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи відповідачем повністю доведено правомірність своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 НОМЕР_1) до Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (пр. Богоявленський, 55-Е,Миколаїв,543) , відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз