Справа № 824/416/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2018 року

м.Київ

справа №824/416/16-а

адміністративне провадження №К/9901/11081/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року (суддя: Левицький В.К.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року (судді: Сторчак В.Ю., Ватаманюк Р.В., Мельник - Томенко Ж.М.) у справі № 824/514/16 -а за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Чернівецької області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби в Чернівецькій області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Чернівецької області, де третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - Головне управління Державної казначейської служби в Чернівецькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії прокуратури Чернівецької області щодо ненарахування та невиплати йому заробітної плати за період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року включно, відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VII;

- зобов'язати прокуратуру Чернівецької області нарахувати та виплатити на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14. жовтня 2014 № 1697-VII з урахуванням здійснених виплат за це період.

В обґрунтування позову посилався на те, що він, перебуваючи до 14 грудня 2015 року на посаді старшого прокурора прокуратури Заставнівського району Чернівецької області, не отримав у повному обсязі заробітну плату за період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року у зв'язку із набранням чинності 15 липня 2015 року Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), яким суттєво змінено принцип нарахування та розмір посадового окладу прокурора місцевої прокуратури.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Скаргу мотивує тим, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом № 1697-VII, у зв'язку із невнесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31 травня 2012 року № 505 (далі - постанова №505), не є підставою для її невиплати, оскільки закони України мають пріоритет над урядовим нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України.

У запереченні на касаційну скаргу прокуратура Чернівецької області вказує на правомірність своїх дій, оскільки реалізація положень Закону № 1697-VII в частині оплати праці неможлива без внесення відповідних змін до Законів України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та постанови № 505.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, позивач з 2014 року працював на різних посадах в прокуратурі Заставнівського району Чернівецької області та за наказом прокурора Чернівецької області № 1194-к від 14 грудня 2015 року звільнений на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII, пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з реорганізацію органів прокуратури.

Відповідно до розрахункових листів заробітна плата у період з 1 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року нараховувалася та виплачувалася позивачу виходячи з посадового окладу у розмірі, яка визначена постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505.

Позивач, вважаючи порушеними свої права на отримання у повному обсязі заробітної плати у зв'язку із набранням чинності 15 липня 2015 року Закону № 1697-VII, яким суттєво змінено принцип нарахування та розмір посадового окладу прокурора місцевої прокуратури, звернувся до суду з даними позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшли висновку, що прокуратура Чернівецької області не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із такими висновками, на підставі наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 81 Закону № 1697-VII (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Згідно з частиною третьою статті 81 Закону № 1697-VII посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті та частиною першою статті 10 цього Закону.

Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 цього ж Закону).

У свою чергу, частиною десятою статті 81 Закону № 1697-VII передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За приписами частин першої, другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 цього ж Кодексу керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно з статтею 89 Закону № 1697-VII фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (стаття 90 цього ж Закону).

Відповідно до абзацу третього пункту 9 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» норми і положення частини другої статті 33, статті 81 Закону № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 763) затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Оскільки Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 31 травня 2012 року № 505, зокрема, в частині розмірів окладів працівників органів прокуратури, не внесено, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень статті 81 Закону № 1697-VII не передбачено, то відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників в інших, ніж установлені Кабінетом Міністрів України, розмірах.

Аналогічні висновки відображені в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 817/548/16 та від 31 січня 2018 року у справах №№ 810/1304/16, 820/1119/16 відповідно.

Враховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог, оскільки за відсутності правового врегулювання та фінансової можливості відповідач не наділений правом збільшити видатки з Державного бюджету України та самостійно здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Наведене спростовує вищезазначені доводи касаційної скарги, оскільки прокуратура не має правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків за Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» на оплату праці.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року у справі № 824/514/16-а за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Чернівецької області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби в Чернівецькій області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії залишити без змін, а касаційну скаргу, - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець