Справа № 826/7821/16
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7821/16 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Амельохін В.В. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Бабенка К.А., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей - Колект" про:

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28883155 від 23 березня 2016 11:22:57, номер запису про право власності: 13822364 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", , країна реєстрації: Україна, адреса: м. Київ, вулиця Іллінська, будинок 8 на нерухоме майно - квартира, об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 80,9 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, третя особа ТОВ "Кей-Колект" подала апеляційну скаргу, в якій, просила постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 29 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" з однієї сторони, та ОСОБА_3 (надалі - Іпотекодавець), яка є майновим поручителем ОСОБА_5, (надалі - боржник), укладено Іпотечний договір № 4755, за умовами якого Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5, що випливають з зазначених кредитних договорів, передає в іпотеку Іпотекодержателю ізольовану квартиру під номером НОМЕР_2 (сто сорок четвертим), що знаходиться на дев'ятому поверсі дев'ятиповерхового будинку під номером АДРЕСА_2 (надалі - Предмет іпотеки), що належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Алексєєвою О.В. 14 листопада 2000 року за реєстровим № 4-3182, зареєстрованого у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 08 грудня 2000 року у реєстровій книзі 376пр на сторінці 149 під реєстровим № 440, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких Іпотекодавець набув право власності на Предмет іпотеки.

Відповідно до вказаного договору іпотеки:

- Кредитний договір - Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2007 року, укладений між ОСОБА_5 та Іпотекодержателем, в забезпечення виконання грошових зобов'язань за яким укладається даний Договір;

- Кредитний договір 2- Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2007 року, укладений між ОСОБА_5 та Іпотекодержателем, в забезпечення виконання грошових зобов'язань за яким укладається даний Договір.

Згідно п. 5.1. вказаного Договору, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до п. 5.2. позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки:

5.2.1. Передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку";

5.2.2. Отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку".

Згідно п. 5.3 Договору позасудове врегулювання може бути застосовано Сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як зазначає позивач у позовній заяві, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №59184376 від 17.05.2016р. він дізнався, що 17.03.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про виникнення у ТОВ "Кей-Колект" права власності на мою квартиру, підставою такого запису зазначено "Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень", яке було в цей же день прийнято цим же приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною. Підставою виникнення права власності зазначено: "Договір іпотеки, серії та номер 4755, виданий 29.11.2007 р. зовсім іншим приватним нотаріусом Одеського МНО Харитоновою Т.Є.".

Вказані дії відповідача обумовили позивача на звернення з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни 28883155 від 23 березня 2016 про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Частиною 1 ст.9 вказаного Закону передбачено, що державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень визначені ст.19 вказаного Закону, відповідно до ч.1 якої державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Частиною четвертою ст. 18 Закону № 1952-IV передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Водночас частиною першою ст. 24 Закону № 1952-IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно частини другої ст. 24 Закону № 1952-IV передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2016 року ТОВ "Кей Колект" подало до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) (реєстраційний номер 16096554) на квартиру, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1. До вказаної заяви було додано копію: іпотечного договору від 29.11.2007 року; договору про надання споживчого кредиту від 29.11.2007 року № з додатками до нього (додаткова угода від 03.07.2007 року; графік платежів, визначення сукупності вартості кредиту); договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 року; виписки з додатку № 1 до договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 року; договору факторингу від 13.02.2012 року № 2; виписку з додатку № 1 до договору факторингу від 13.02.2012 року № 2 (перелік первинних договорів); повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, що адресовані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та докази їх отримання.

З вказаних документів, судом було встановлено наступне.

29.11.2007 р. між ОСОБА_5 та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого ОСОБА_5 отримав кредитні кошти в сумі 57 000, 00 доларів США.

29.11.2007 р. між ОСОБА_3 та ПАТ "УкрСиббанк", для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 перед ПАТ "УкрСиббанк" було укладено Договір іпотеки № 4755, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку свою квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 80,9 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м.

13.02.2012р. між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" було укладено Договір факторингу №2, відповідно до умов якого до ТОВ "Кей-Колект" перейшли всі права за зобов'язаннями ОСОБА_5 по кредитному договору.

13.02.2012р. між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, відповідно до умов якого до ТОВ "Кей-Колект" перейшли всі права Іпотекодержателя за Договорами іпотеки.

Згідно повідомлень про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, адресованих ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в порядку ст.ст. 36, 37, 38 Закону України "Про іпотеку", вставлено наявність у ОСОБА_5 боргу за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29.11.2007 року.

У той же, час позивачем в позовній заяві зазначено, що між ним та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено Договір іпотеки № 4755 від 29.11.2007 року, згідно умов якого він виступив майновим поручителем по зобов'язанням ОСОБА_5, що випливають з кредитних договорів від 29.11.2007 року № 0 та № 0. При цьому, як зазначив позивач, жодних вимог про усунення порушень за вказаними кредитними договорами, він не отримував.

Також, в матеріалах справи міститься рішення Уманського районного суду Черкаської області від 13.01.2016 року по справі № 705/2017/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ПАТ "УкрСиббанк", ТОВ "Кей-Колект" про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором, визнання договорів недійсними та застосування наслідків їх недійсності. Вказаним рішенням суду: визнано припиненими зобов'язання ОСОБА_5 що випливають з кредитного договору № 0 від 29.11.2007 року укладеного між ОСОБА_5 та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство "УкрСиббанк"), у зв'язку з їх виконанням, проведеним належним чином; визнано іпотечний договір № 4755 від 29.11.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство "УкрСиббанк") в забезпечення виконання умов кредитних договорів № 0 від 29.11.2007 року, та № 0 від 29.11.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є. - не дійсним та застосувати наслідки його недійсності; скасовано заборону на відчуження квартири № НОМЕР_2, розташованої у будинку АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, накладену при посвідченні договору іпотеки № 4755 від 29.11.2007 року; виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис за № 6130930 про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно, що був внесений на підставі іпотечного договору № 4755 від 29.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є.; виключено з Державного реєстру іпотек запис № 6131042 про іпотеку: квартири № НОМЕР_2, розташованої у будинку АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, що був зареєстрований 19.08.2012 року приватним нотаріусом Саєнко Е.В. на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, 649-650, 13.02.2012 року.

Вказаним рішенням підтверджується відсутність боргу у ОСОБА_5 за кредитним договором №0 від 29.11.2007р., за невиконання умов якого ТОВ "Кей-Колект" звернулося до відповідача з заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Як вказувалося вище судом, договір іпотеки від 29.11.2007р. містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, однак п.п.5.2.1, п. 5.2, п.п.5.2.2 п. 5.2 розділу 5 чітко визначено, що позасудове регулювання здійснюється на підставі укладання окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку встановленому Законом 898-IV.

Частиною 1 ст. 37 Закону N 898-IV встановлено правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, якою є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків (ч. 1 ст. 38 Закону N 898-IV).

Однак, ТОВ "Кей-Колект" при поданні заяви про державну прав та їх обтяжень на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 80,9 кв.м., житловою площею 50,6 кв.м. окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя не подавав.

Отже, нотаріусу, під час вирішення питання про внесення запису, необхідно було врахувати положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", положення якого є достатньою підставою для відмови у внесенні запису про право власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за наявності відповідних умов, підстав (поширення вимог Закону на іпотекодавця). Вимоги зазначеного Закону відповідачем не враховані, ТОВ "Кей Колект" необхідних документів згідно з вимогами цього Закону для реєстрації не подавались.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Бабенко К.А.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 29.05.2018.