Справа № 806/2247/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

30 травня 2018 року м. Житомир справа № 806/2247/18

категорія 6.3

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Романченко Є.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Ксаверівської сільської ради Малинського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Сільськогосподарський виробничий кооператив "Ксаверівський" про визнання індивідуальних актів суб'єкта владних повноважень протиправними та їх скасування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати основний індивідуальний акт - рішення засідання виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради Малинського району Житомирської області № 238 від 18 червня 2009 року про видачу Сільськогосподарському виробничому кооперативу "Ксаверівський" свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення, кузня - майстерня, що знаходиться в селі Ксаверів, Малинського району Житомирської області по провулку Перемоги, 5-В, та як наслідок визнати протиправним та скасувати похідний індивідуальний акт - свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ № 045901 від 23.07.2009 на нежитлове приміщення, кузня - майстерня, що знаходиться в селі Ксаверів, Малинського району Житомирської області по провулку Перемоги, 5-В, яке було видане Сільськогосподарському виробничому кооперативу "Ксаверівський" виконавчим комітетом Ксаверівської сільської ради Малинського району Житомирської області на виконання рішення засідання виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради Малинського району Житомирської області № 238 від 18 червня 2009 року.

Підставами звернення позивача до суду з даним позовом указано те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно, а саме нежиле приміщення, кузня - майстерня, що знаходиться за вказаною вище адресою, проведена за СВК "Ксаверівський" на підставі правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності серія ЯЯЯ № 045901 від 23.07.2009 виданого виконкомом Ксаверівської сільської ради Малинського району Житомирської області, на підставі оскаржуваного рішення на пряму зачіпає та порушує його законні права та майнові інтереси як майнового члена співвласників майна реорганізованого КСП ім. Калініна та єдиного майнового власника, якому загальними зборами співвасників майна реорганізованого КСП ім. Калініна було на законних підставах виділено вказане майно в натурі та жодним чином вказане майно не виділялося СВК "Ксаверівський".

З'ясовуючи, після одержання позовної заяви, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності, судом ураховано наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?н;…&gщ; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 вказаного Кодексу передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду (ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

В розумінні приписів статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників субєкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

ОСОБА_2 Верховного Суду в постанові від 18 квітня 2018 року (справа № 607/10615/15-а) та в постанові від 28 березня 2018 року (справа № 554/1649/16-а) вказала, що не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, хоч у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

У контексті наведеного суд відмічає, що оспорюваним рішенням № 238 від 18 червня 2009 року, прийнятим на засіданні виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради Малинського району Житомирської області, вирішено оформити право власності на приміщення майстерні, що знаходиться в селі Ксаверів, Малинського району Житомирської області по провулку Перемоги, 5-В, за СВК "Ксаверівський" та видати СВК "Ксаверівський" свідоцтво про право власності на приміщення майстерні, що знаходиться в селі Ксаверів, Малинського району Житомирської області по провулку Перемоги, 5-В.

Не погоджуючись із вказаним рішенням і звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначає про необхідність захисту його майнових прав та інтересів як майнового члена співвласників майна реорганізованого КСП ім. Калініна та єдиного майнового власника, на його думку, якому загальними зборами співвласників майна реорганізованого КСП ім. Калініна було на законних підставах виділено майно, а саме нежитлове приміщення, кузня - майстерня, що знаходиться в селі Ксаверів, Малинського району Житомирської області по провулку Перемоги, 5-В, в натурі.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що звернувшись з позовом, позивач має на меті захистити своє право власності на майно шляхом скасування правової підстави набуття права власності на майно, належне іншій особі - СВК "Ксаверівський". Фактично спір між позивачем та відповідачем зводиться до перевірки підстав набування СВК "Ксаверівський" права власності на вищезгадане нерухоме майно.

При цьому між позивачем та третьою особою існує спір про право, зокрема спір щодо правомірності набування СВК "Ксаверівський" права власності на вищезгадане майно.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спір щодо правомірності набуття права власності на об'єкт нерухомості за адресою: провулок Перемоги, 5-В, с. Ксаверів, Малинський район, Житомирська область, навіть у разі оскарження рішення органу місцевого самоврядування, яким вирішено оформити таке право власності та видати свідоцтво про право власності, не може вважатися публічно-правовим, оскільки випливає із оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають із цивільних відносин, які мають приватно-правовий характер.

Більш того, суд вважає, що права, які позивач вважає порушеними, не можуть бути захищені шляхом лише скасування рішення відповідача та свідоцтва про право власності, виданого на виконання такого рішення. Ефективним захистом майнових прав позивача є надання правової оцінки відносинам щодо умов набуття третьою особою права власності на спірне майно, тобто вирішення спору про право цивільне.

Звернення до адміністративного суду має на меті захист прав особи від порушень з боку суб'єкта владних повноважень. Одночасно звернення до суду не може використовуватися як засіб позбавити іншу особу належних їй прав, навіть не безспірних, без пред'явлення позову саме до такої особи. Судовий захист прав одних осіб не може призводити до порушення прав інших.

У відповідності до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а повинен вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції викладеній у постанові колегії суддів Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 (справа № 336/2177/17) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.05.2018 (справа № 461/3623/16-а).

Пунктом першим частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Згідно зі ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Ксаверівської сільської ради Малинського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Сільськогосподарський виробничий кооператив "Ксаверівський" про визнання індивідуальних актів суб'єкта владних повноважень протиправними та їх скасування.

Роз'яснити, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.Ю. Романченко