Справа № 805/4554/17-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

31 травня 2018 року справа №805/4554/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Компанієць І.Д., суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В., розглянувши апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі № 805/4554/17-а (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за поданням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Товариства з додатковою відповідальністю "Шахта "Білозерська" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ,-

ВСТАНОВИВ:

До Донецького апеляційного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 805/4554/17-а з апеляційною Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року.

З матеріалів справи встановлено, що апелянт оскаржує ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року про відмову в прийнятті подання про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, прийняту в порядку ст. 183-3 КАС України (в редакції яка діяла до 15.12.2017 року).

Відповідно до ч. 7 ст. 183-3 КАС України (в редакції яка діяла до 15.12.2017 року) ухвалу про відмову в прийнятті подання може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 24 годин з моменту її винесення.

З апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції податковий орган звернувся 28.04.2018 року, що підтверджено копією конверту (а.с. 72).

Тобто, апеляційна скарга подана з порушенням строку на апеляційне оскарження ухвали про відмову в прийнятті подання, встановленим КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року).

Разом з апеляційною скаргою апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

В обґрунтування підстав для поновлення строку апелянт зазначив, що первинно з апеляційною скаргою апелянт звернувся вчасно 15.12.2017 року, проте листом Донецького апеляційного адміністративного суду від 27.12.2017 року апеляційну скаргу повернуто апелянту без розгляду у звязку із порушенням порядку подання апеляційної скарги.

11.01.2018 року податковий орган повторно звернувся з апеляційною скаргою, проте ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.04.2018 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику через несплату судового збору.

Апелянт зазначив, що в Офісі великих платників податків ДФС склалась критична ситуація із фінансуванням на сплату судового збору, були арештовані рахунки Офісу, що в свою чергу унеможливлювало здійснення оскарження судових рішень тощо.

Крім того, апелянта було полишено права самостійної сплати судового збору, судовий збір сплачується Центральним офісом у м. Києві відповідно до поданих доповідних записок та наявних бюджетних асигнувань. Зазначив, що сплата судового збору знаходиться поза межами контролю та волі апелянта.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2018 року апеляційна скарга Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року була залишена без руху, у звязку з тим, що апелянт при подачі апеляційної скарги пропустив строк, передбачений на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, а причини вказані ним у клопотанні про поновлення строку визнано судом неповажними.

Апелянту було запропоновано в десятиденний строк з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, звернутися до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, в якому необхідно було вказати інші причини пропуску строку, якщо такі є, керуючись, при цьому, нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію зазначеної ухвали апелянт отримав 16.05.2018 року, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 78).

29 травня 2018 року на адресу суду від Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

В якості поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження податковий орган наводить тіж самі обставини, які були викладені в клопотанні про поновлення строку, заявленому разом з апеляційною скаргою та , в свою чергу, визнані судом неповажними, зокрема: відсутність достатнього фінансування для сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд вважає, що цы обставини, не є поважними підставами для поновлення строку, з огляду на наступне.

За пунктом 3 частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 10 цього Кодексу, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено обов'язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Це стосується і суб'єктів владних повноважень, які фінансується з Державного бюджету України, зокрема, в частині видатків на оплату судового збору, а тому держава повинна створити належні фінансові можливості і заздалегідь передбачити відповідні кошти на вказані цілі у кошторисах установ. Виконання відповідачем покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов'язків не повинно ставитись в залежність від правовідносин, у які податковий орган вступає в інших сферах його діяльності.

Наведене кореспондується з пунктами 44, 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, за змістом яких штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року. До затвердження в установленому порядку кошторисів використання бюджетних коштів підставою для здійснення видатків бюджету є проекти зазначених кошторисів (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), засвідчені підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби. У разі коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а під час складання кошторисів на наступний рік враховуються обсяги здійснених видатків.

З огляду на наведене, апелянт не був позбавлений можливості протягом усього 2017, так і 2018 бюджетного року, здійснювати видатки бюджету, передбачені для сплати судового збору на підставі кошторису, а у разі його відсутності проекту кошторису, тимчасового індивідуального кошторису, тимчасового розпису бюджету в обсязі, не меншому за розмір використаних бюджетних коштів у минулому періоді й, при цьому, мав право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.

Отже, відсутність бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку.

До того ж, підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов'язані з дійсно непереборними та об'єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги.

У своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Податковий орган є суб'єктом владних повноважень, що здійснює свою діяльність на професійній основі, а тому питання внутрішньої організації не є об'єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають оскаржити судові рішення в межах встановленого законодавством строку касаційного оскарження.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеної в постановах від 07.02.2018 року у справі №804/3801/16 (К/9901/2670/17), від 15.05.2018 року у справі № №820/4485/16.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 розд. І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (справа «ОСОБА_1 Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» ).

Отже, зазначені обставини, не можуть вважатись поважними підставами пропуску строку.

Відповідно до частини 4 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно частини 3 зазначеної статті, питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п'яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З урахуванням викладеного, у звязку з тим, що зазначені у заяві про поновлення строку підстави судом визнано неповажними, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 298, 299, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі № 805/4554/17-а.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Повний текст ухвали складений та підписаний 31 травня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

ОСОБА_2