Справа № 808/3120/17
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 травня 2018 року о/об 14 год. 23 хв.Справа № 808/3120/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69063, м. Запоріжжя, вулю Сергія Сірікова13/13 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, )

про визнання протиправними рішення та зобовязання вчинити певні дії

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності №09 від 19.01,2018 року)

від відповідача - ОСОБА_3

(діє на підставі довіреності №8-0.62-293/62-18 від 16.03.2018 року)

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі відповідач 1), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області за № ф-2228-2410/6-17 від 14 квітня 2017 року про повторну відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для надання земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру ,у Запорізькій області видати наказ про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту - землеустрою для надання земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року позовну заяву позивача залишено без руху у звязку з невідповідністю позовної заяви.

Ухвалою судді від 27 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 12 грудня 2017 року.

12 грудня 2017 року ухвалою суду зупинено провадження у справі до 16 січня 2018 року.

16 січня 2018 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та розгляд справи продовжено з 16 січня 2018 року.

Ухвалою суду 16 січня 2018 року призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27 лютого 2018 року.

27 лютого 2018 року відкладено підготовче засідання та призначено на 14 березня 2018 року.

14 березня 2018 року ухвалою судді продовжено підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 02 квітня 2018 року.

Ухвалою суду 02 квітня 2018 року зупинено провадження у справі до 15 травня 2018 року.

15 травня 2018 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та розгляд справи продовжено з 15 травня 2018 року.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в адміністративному позові вказавши, що 01 березня 2017 року на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі №2783/16 позивачем подано до відповідача клопотання про повторний розгляд клопотання від 01 червня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту. Та відповідачем розглянувши повторне клопотання позивача відмовлено посилаючись на те що графічні матеріали не дозволяють визначити чи відноситься дана земельна ділянка до земель державної власності сільськогосподарського призначення, перебування її в користуванні, у переліку земельних ділянок державної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, а також перевірити місце розташування на відповідність вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, містобудівної документації, схеми землеустрою і техніко економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Вважає що відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою без наявності підстав, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України. Вважає таку відмову протиправною, просить задовольнити позовні вимоги.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області в судовому засіданні проти позову заперечив та просив в задоволені позовної заяви відмовити з підстав викладених у відзиві. Зазначає, що відповідачем надано мотивовану відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,800 га у власність для ведення особистого селянського господарства. Вказує, що кожна з дій відповідача під час розгляду клопотання позивача передбачена конкретними нормами діючих нормативно-правових актів та узгоджується зі статтею 19 Конституції України. У звязку з тим, що позивачем у графічних матеріалах не визначено бажаного місця розташування земельної ділянки, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 15 травня 2018 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача розглянувши матеріали справи, суд зясував наступне.

Судом встановлено, що 01 червня 2016 року позивачем до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області подано клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, орієнтовною площею 1,8 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту.

Листом від 23 червня 2016 року №Ф-3812-3339/6-16 відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погодившись з відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач звернувся до суду.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року по справі №808/2783/16 зобовязано відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 01 червня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, орієнтовною площею 1,8 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту.

01 березня 2017 року позивачем у відповідності до постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року по справі № 808/2783/16 подано до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області клопотання про повторний розгляд клопотання від 01 червня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту.

До клопотання додано: копія постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі №808/2783/16; копія клопотання позивача від 01 червня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою; схему розміщення земельної ділянки, яка надається позивачем для ведення особистого селянського господарства на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (графічні матеріали); ксерокопія паспорта та ідентифікаційного номеру позивача.

Листом від 14 квітня 2017 року №Ф-2228-2410/06-17 ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідач в своєму листі зазначив, що додані до клопотання графічні матеріали не дозволяють визначити: чи відноситься позначена на графічних матеріалах земельна ділянка до державної власності сільськогосподарського призначення, перебування її у користуванні, у переліку земельних ділянок державної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, а також перевірити місце розташування на відповідність вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративного територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, а тому відсутні правові підстави про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою.

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача та з відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами суд вважає, що слід зазначити наступне.

Статтею 3 Земельного кодексу України визначено, що правове регулювання земельних відносин регулюється Конституцією України, нормами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Також згідно з пунктами «а» та «б» частини 1 статті 22 Земельного кодексу України, до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

При цьому пунктом «а» частиною 3 статті 22 Земельного кодексу України зазначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Також частинами 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України визначено, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 2 статті 13 Конституції України, кожному громадянину гарантується право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Разом з тим, відповідно до принципів, встановлених пунктом «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів.

Отже суд проаналізував вищенаведені норми чинного законодавства встановив, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із клопотанням про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення обраної земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду якого визначені статтею 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з рішень: або про надання дозволу, або про відмову наданні дозволу.

Суд зазначає, що відповідач в своєму листі вмотивував відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,8 га у власність для ведення особистого селянського господарства з тих підстав, що додані до клопотання графічні матеріали не дозволяють визначити: чи відноситься позначена на графічних матеріалах земельна ділянка до державної власності сільськогосподарського призначення, перебування її у користуванні, у переліку земельних ділянок державної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, а також перевірити місце розташування на відповідність вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративного територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, а тому відсутні правові підстави про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою.

Отже, посилання відповідача що додані до клопотання графічні матеріали не дозволяють визначити чи відноситься позначена земельна ділянка до державної власності сільськогосподарського призначення, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, на переконання суду, є безпідставними.

Оскільки, відповідач відмовляючи у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вказав на обставини, які не передбачені нормами частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Крім того, зміст статей 118, 122 Земельного кодексу України свідчить про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Необхідно зазначити, що відповідачем фактично не виконано постанову Запорізького окружного адміністративного суду, по справі № 808/2783/16. При повторному розгляді клопотання у рішенні про відмову наведено інші підстави та не враховано висновки суду.

Твердження представника відповідача стосовно відсутності визначення у графічних матеріалах бажаного місця розташування земельної ділянки не може бути прийнято судом до уваги, оскільки оглянута в судовому засіданні схема розміщення земельної ділянки містить визначення бажаної земельної ділянки. А стрілки визначають направлення руху до населених пунктів.

Крім того, підстави для відмови викладені відповідачем у листі №Ф-2228-2410/06-17 від 14 квітня 2017 року не містить жодної з передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Враховуючи вищевикладене, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, з порушенням строку розгляду клопотання, з непередбачених законом підстав відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,8 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення №Ф-2228-2410/06-17 від 14 квітня 2017 року, докази позивача не спростовані, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (69063, м. Запоріжжя, вулю Сергія Сірікова13/13 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, ) про визнання протиправними рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області за № ф-2228-2410/6-17 від 14 квітня 2017 року про повторну відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для надання земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області видати наказ про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту - землеустрою для надання земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту.

Присудити на користь ОСОБА_1 (69063, м. Запоріжжя, вулю Сергія Сірікова13/13 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 1200 гривні 00 копійок.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі виготовлено 25 травня 2018 року

Суддя Д. В. Татаринов