Справа № 451/304/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року№ 876/4060/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2018 року у справі №451/304/18 (суддя Мулявка О.В., м.Радехів Львівська область) за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бурди Андрія Петровича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП) лейтенанта поліції Бурди А.П. (далі - Інспектор) в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.02.2018 серія БР №646862 (далі - Постанова); поновити строк на оскарження Постанови .

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2018 року позов задоволено. Поновлено позивачу строк на оскарження Постанови. Постанову скасовано.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржило УПП, яке із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і залишити позовну заяву без розгляду.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального та процесуального права вказує, що суд першої інстанції безпідставно без будь-якого мотивування поновив позивачу десятиденний строк на оскарження Постанови та не застосував насідки пропуску процесуального строку. Крім того, судом при розгляді справи не було взято до уваги заперечень відповідача щодо позову, викладених ним у відзиві на такий, оскільки цей суд дійшов до передчасного висновку про неподання Інспектором відзиву, який подавався та є у матеріалах справи. Також апелянт зазначає, що у справі є належні та допустимі докази про факт порушення позивачем правил зупинки, у зв'язку з чим і була складена Постанова.

Позивач відзиву на апеляцій скаргу не подав.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а тому, апеляційний суд, відповідно до частини 4 статті 229 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана Постанова є протиправною, оскільки відсутні належні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Такі висновки цього суду є вірними, однак оскаржуване рішення суду не може бути залишено без змін, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що о 16/45 год 23.02.2018 позивач, керуючи транспортним засобом марки RENAULT MASTER, номерний знак НОМЕР_1, вул.Городоцькою 179 у м.Львові здійснив зупинку ближче 10 метрів до пішохідного переходу, внаслідок чого порушив підпункт «г» пункту 15.9 розділу 15 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - ПДР).

На підставі наведеного, Інспектором винесено Постанову, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн (а.с.10).

Позивач по справі не погоджується з винесеною щодо нього Постановою, вважає її передчасною та такою, що винесена без належних на те підстав.

Відповідно до підпункту «г» пункту 15.9 розділу 15 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно пункту 1.10 розділу 1 ПДР зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

За змістом частини 1 статті 122 КУпАП (в редакції, чинній час виникнення спірних відносин) порушення правил зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Нормами статті 285 КУпАП встановлено, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

З матеріалів справи видно, що від підпису Постанови позивач відмовився. Копію Постанови надіслано рекомендованим листом за вих.№1043 від 26.02.2018.

Враховуючи те, що позивач проживає не у м.Львові, для надходження поштової кореспонденції до одержувача потрібен деякий час, а також визнання ним факту отримання 03.03.2018 рекомендованого листа за номером та датою вказаною у Постанові та кількість вихідних днів березня цього року (08.03-11.03.2018), апеляційний суд не вбачає наявності підстав вважати, що позивачем пропущений десятиденний строк для оскарження Постанови, який обчислюється з моменту отримання її копії.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає вимоги скаржника щодо залишення позову без розгляду безпідставними.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Необхідно зазначити, що з копії фото запису, яким зі слів відповідача зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 вимог ПДР не можливо встановити чи справді останній здійснив зупинку на відстані менше 10 м від пішохідного переходу, з'ясувати які причини зумовили таку зупинку, а також дослідити те, чи належним чином Інспектором виносилась Постанова, чи роз'яснювались позивачу його права, що передбачені статтею 268 КУпАП, суть вчиненого правопорушення тощо (а.с.29).

З пояснень позивача, що ним надавались до Постанови видно, що той включивши аварійний сигнал зупинив транспортний засіб для того, щоб прогазувати двигун, оскільки в процесі руху він почав погано працювати. В момент зупинки, яка тривала менше хвилини, позаду під'їхав патрульний автомобіль. Однак на пояснення, що зумовили причину зупинки патрульні не відреагували та винесли оскаржувану Постанову (а.с.11).

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи фактичні обставини справи, та зважаючи не те, що скаржником не спростовано доводів позивача щодо безпідставного винесення Постанови Інспектором, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність належних та допустимих доказів для констатування факту порушення ОСОБА_1 вимог ПДР і накладення на нього адміністративного стягнення передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Таким чином, встановлено, що прийняттям спірної Постанови відповідачем було порушено, гарантоване статтями 280, 251 КУпАП, право позивача на всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а також підтвердження або спростування таких обставин належними доказами, за захистом якого особа звернулася до адміністративного суду.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно частини 4 статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції правильно по суті вирішив спір, однак при цьому не врахував того, що скасовуючи рішення суб'єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності він одночасно має право закрити справу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд визнає можливим, у зв'язку із неповнотою резолютивної частини рішення суду, змінити його шляхом внесення доповнення до цієї частини рішення.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2018 року змінити, доповнивши абзац третій резолютивної частини цього рішення після слова «скасувати» словами «і закрити справу про адміністративне правопорушення.».

В решті рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін