Справа № 824/899/17-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/899/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Григораш В.О.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

29 травня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Ватаманюка Р.В. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про визнання контракту недійсним,

В С Т А Н О В И В :
в листопаді 2017 позивач - ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про визнання контракту недійсним.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 15.01.2018 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції яка перешкоджає подальшому провадженні у справі, та направити справу для продовження розгляду.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, позивач надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що 14.02.2017 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.

Після підписання контракту, позивача було відправлено в гарячу точку АТО, де він знаходився майже до кінця жовтня 2017 року. Після того, коли позивач зрозумів, що умови контракту не відповідають дійсності, позивач покинув зону АТО та звернувся до суду.

Позивач оскаржує пункт 8 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 14.02.2017 року, який укладено між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 . Оскаржуваним п. 8 вказаного контракту передбачено "Інші умови контракту": не менше одного року виконувати бойові завдання у зоні АТО.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх підстав для поновлення строку звернення до суду, не надано суду належних доказів поважності причин пропуску такого строку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду врегульовані ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовної діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 5 вказаної статті встановлює місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення.

Враховуючи, що позовні вимоги пов`язані з проходженням позивачем військової (публічної) служби за контрактом у Збройних Силах України, то суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що до спірних правовідносин має застосовуватися місячний строк звернення до суду, з дня, коли позивач дізнався про порушене право.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадку передбаченому ч. 2 ст. 123 КАС України. Так, положеннями ч. 2 ст. 123 КАС України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач оскаржує пункт 8 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 14.02.2017 року.

Встановлено, що оскаржуваний Контракт позивачем підписано 14.02.2017 року та набрав чинності з 14.02.2017 року. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.02.2017 року №22 позивача - ОСОБА_1 з 14.02.2017 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, на котлове забезпечення за нормою №1 з обіду 14.02.2017 року, призначено на посади курсантів відповідної спеціальності та вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Примірник вказаного контракту позивач отримав та ознайомився з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.02.2017 року №22 - 14.02.2017 року.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що позивач про порушення своїх прав та інтересів міг та повинен був дізнатись 14.02.2017 року - під час підписання та отримання ним контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.

Частиною 1 ст.17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" визначено, що суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.97 № 475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Зважаючи на вищевказане, а також приймаючи до уваги наведену практику Європейського Суду з прав людини, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, оскільки позивач, при підписанні контракту був ознайомлений з його змістом, однак без поважних причин протягом тривалого часу не звертався до суду за захистом своїх прав.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Ватаманюк Р.В. Матохнюк Д.Б.