Справа № 826/11208/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року (повний текст виготовлено 20 квітня 2018 року) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у м. Києві до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» звернулись до суду першої інстанції із заявою про розстрочення виконання судового рішення у справі №826/11208/17 на один рік у якій просив зупинити стягнення на підставі виконавчого документа згідно судового рішення або іншого документа за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, заявником подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про розстрочення виконання судового рішення. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи. Зокрема, заявник вказує на те, що виконання рішення призведе до зупинки діяльності підприємства. Обґрунтовуючи порушення судом норм матеріального права, посилається на розгляд справи за відсутності представника Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву».

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року, частково задоволено позовні вимоги Головного управління ДФС у м. Києві та постановлено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» податковий борг по земельному податку з юридичних осіб у розмірі 589510 грн. 19 коп..

Посилаючись на те, що підприємство сплачує податки, заробітну плату працівникам та на виконання органами Державної виконавчої служби рішення про стягнення боргу у розмірі 341232 грн. 80 коп., Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» просить розстрочити виконання судового рішення на один рік та зупинити стягнення на підставі виконавчого документа згідно судового рішення або іншого документа за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не заявником не доведено наявності фактичних та правових підстав для задоволення такої заяви.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім'ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Буквальний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що розстрочення виконання судового рішення здійснюється судом виключно при наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, зміною способу та порядку виконання судового рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, суд може змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Обставини, якими в поданні обґрунтовувалася необхідність зміни способу і порядку виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті.

Натомість, заявник не вказує на неможливість або утруднення виконання рішення суду, а зазначає виключно про наслідки, до яких призведе його виконання.

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що заявником не надано фінансової документації/звітності, яка б свідчила про відсутність ресурсів/активів для сплати плати за землю. Не надано також і банківських виписок за період, який би охоплював дату прийняття рішення у справі та розгляд зави про відстрочення виконання рішення суду, які б могли надати уяву про фінансовий стан заявника. Заявником не доведено наявності у нього переваг та привілеїв перед іншими платниками плати за землю.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що порядок стягнення податкового боргу встановлено нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з п. 87.1 та 87.2 статті 87 Податкового кодексу України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь - яке майно такого платника податків, власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані, як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України, контролюючі органи здійснюють за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Податковий кодекс України містить спеціальні правила щодо застосування певних процедур під час стягнення коштів з рахунків платників податків та продажу їх майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно з п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Зазначені норми встановлюють послідовність стягнення податкового боргу за рахунок різних джерел: спочатку за рахунок коштів, а у разі їх недостатності - за рахунок майна, яке перебуває в податковій заставі.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про розстрочення виконання судового рішення у справі №826/11208/17.

Щодо доводів апелянти про те, що суд розглянув заяву про розстрочення виконання судового рішення за відсутності представника Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву», колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2018 року заявник отримав повістку-повідомлення суду першої інстанції щодо розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду 19 квітня 2018 року о 10:30 год.

19 квітня 2018 року представник заявника подав клопотання про відкладення розгляду заяви у зв'язку з відрядженням, будь-яких доказів поважності причин відсутності не надано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положення ч. 2 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України надають суду право розглядати заяву про розстрочення виконання судового рішення за відсутності осіб, належним чином повідомлених про дату, місце та час судового засідання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає у діях суду першої інстанції порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 31.05.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма