Справа № 738/1976/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 738/1976/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Суддя-доповідач: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року, суддя Тихоненко О.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної установи "Менська виправна колонія (№91)" про скасування рішення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи "Менська виправна колонія (№91)" про скасування рішення, прийнятого дисциплінарною комісією відповідача від 15.11.2017 року про накладення на позивача стягнення у виді попередження, відображене протоколом дисциплінарної комісії № 60 від 15.11.2017 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі та відбуває покарання у Державній установі "Менська виправна колонія (№ 91)".

07.11.2017 року за порушення позивачем режиму відбування покарання, а саме: не виконання команди "Підйом" до останнього у відповідності до вимог Криінально-виконавчого кодексу України застосовано стягнення у вигляді попередження про що складено довідку від 15.11.2017 року (а.с.5) та прийнято рішення про застосування стягнення від 15.11.2017 року (а.с.6).

Позивач, вважаючи рішення про застосування стягнення протиправним та незаконним, а також таким, що прийнято з цілковитим та свідомим порушенням його прав на захист, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом другим частини третьої статті 107 Кримінально - виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року передбачено, що засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Також, пунктом 2 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 29 грудня 2014 року № 2186/5 встановлено, що засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.

Відповідно до розділу V Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань у кожній установі виконання покарань організовується суворо регламентований розпорядок дня з урахуванням особливостей роботи з різними категоріями засуджених, оперативної обстановки, пори року, місцевих умов та інших конкретних обставин.

Розпорядок дня включає в себе підйом, туалет, фізичну зарядку, приймання їжі, розвід на роботу, перебування на виробництві та навчанні, перевірку наявності засуджених, проведення виховних, культурно-масових та спортивно-оздоровчих заходів тощо. При цьому передбачаються безперервний восьмигодинний сон засуджених і надання їм особистого часу не менше ніж дві години. Знаходитися на спальному місці у не передбачений для сну час без дозволу адміністрації установи виконання покарань засудженим забороняється.

Розпорядок дня установи передбачає порядок та час роботи всіх підрозділів, об'єктів та дільниць установи, у тому числі ДІЗО, ПКТ, медичної частини, їдальні, перукарні, лазні, пральні, крамниці.

Розпорядок дня, розроблений відповідно до типового розпорядку дня засуджених (додаток 7), затверджується наказом начальника установи виконання покарань, узгоджується з начальником територіального органу управління ДПтС, доводиться до відома засуджених і персоналу та розміщується на стенді в черговій частині, місцях цілодобового несення служби черговою зміною, місцях надання побутових послуг засудженим та у відділеннях соціально-психологічної служби.

Наказами начальників установ виконання покарань установлюється система подачі сигналів та команд для забезпечення виконання засудженими розпорядку дня.

Як вбачається із розпорядку дня для засуджених, які тримаються в СМаРБ Менської ВК-91 погодженого начальником управління ДПтС України у Ченігівській області та підписаного начальником Менської виправної колонії управління ДПтС України в Чернігівській області (№91) захід, зокрема підйом проводиться о 6.00 ранку (а.с. 46).

Згідно з рапортом чергових ДУ "МВК № 91" від 07.11.2017 року було виявлено порушення розпорядку дня з боку засудженого ОСОБА_2, яке виразилося у тому, що 07.11.2017 року о 6.00 ранку не виконав команду "Підйом" та о 6.20 годині при повторному обході та спостереженні за поведінкою засуджених через оглядові вічка продовжував спати під ковдрою (а.с. 42).

Засудженому було зроблено зауваження та роз'яснено суть допущеного ним порушення та запропоновано надати письмове пояснення, на що останній відповів категоричною відмовою, про що складено акт відмови від пояснень (а.с. 41).

Разом з тим, відповідно до рапорту № 297 СВПР начальником відділення була проведена профілактично-виховна бесіда роз'яснювального характеру, в ході якої засудженому ОСОБА_2 роз'яснено норми статтей 107, 132-134 КВК України та розділи 3, 5-6 ПВР УВП та повторно запропоновано надати письмове пояснення по даному факту правопорушення (а.с. 45).

Крім того, позивач попереджений про дисциплінарну відповідальність у разі допущення порушень встановлених вимог відбування покарання, про що свідчать відповідні записи в щоденнику індивідуальної роботи з даним засудженим (позивачем) (а.с. 48-49).

Відповідно до п. 2.3 наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 28.07.2005 року № 124 "Про затвердження Положення про сектор максимального рівня безпеки при виправній колонії середнього рівня безпеки" у секторі організовується суворо регламентований розпорядок дня, який затверджується наказом начальника колонії та додається до плану нагляду.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов'язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Частиною 16 статті 134 КВК України передбачено, що адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов'язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид. Якщо адміністрація колонії прийняла рішення обмежитися іншими профілактичними заходами, це відображається у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим та доводиться до відома особи під підпис.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що до ОСОБА_2 правомірно застосовано попередження, як захід стягнення, оскільки останній порушив режим відбування покарання, а саме: не виконав команди "Підйом", що підтверджується матеріалами справи.

Посилання апелянта на ту обставину, що факт порушення ним режиму відбування покарання зафіксовано одинакоми по суті рапортами, колегія суддів не бере до уваги, оскільки чинне законодавство України не визначає форми тексту рапорту.

Як убачається із рапортів, копії яких долучено до справи (а.с. 42,47), останніми було зафіксовано факт порушення ОСОБА_2 режиму відбування покарання.

Зазначені рапорти ніяким чином не порушують вимог чинного законодавства, а зафіксовані у них обставини підтверджують факт вчинення позивачем відповідних порушень.

Не встановлено судом апеляційної інстанції будь-яких порушень судом першої інстанції норм Конституції України, зокрема, як те зазначив позивач, забезпечення рівності перед законом і судом.

Сам факт клопотання, яке позивач заявив до суду першої інстанції, ніяким чином не свідчить про порушення прав позивача, встановлених Конституцією України.

Як убачається із матеріалів справи, Чернігівським окружним адміністративним судом справу було розглянуто за участю позивача та представника відповідача, позивач надав свої пояснення, проте клопотань в ході розгляду справи не заявляв.

Відповідно до ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року відкрито провадження у справі, зобов'язано Менську виправну колонію надати матеріали перевірки щодо накладеного на позивача стягнення.

У подальшому відповідачем було надано письмовій відзив на позовну заяву та всі матеріали перевірки, які досліджено судом першої інстанції.

Будь-яких порушень під час розгляду питання накладення на позивача стягнення встановлено не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що можливе порушення процедурних питань під час розгляду питання накладення стягнення на позивача за порушення режиму відбування показання не може тягнути за собою скасування рішення про накладення стягнення, оскільки, як встановлено судом, факт порушення режиму відбування покарання позивачем дійсно мав місце.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 30 травня 2018 року.