Справа № 820/3677/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.

21 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/3677/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Бенедик А.П.

суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів Новікова В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду (головуючий-суддя І інстанції: Бадюков Ю.В.) від 30.11.2017р. (повний текст рішення складено 05.12.2017р.) по справі №820/3677/17

за позовом ОСОБА_3

до Харківського обласного військового комісаріату, Т.в.о. військового комісара Харківського обласного військового комісаріату підполковника Томашевського О.О.

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду із адміністративним позовом до Харківського обласного військового комісаріату, т. в. о. військового комісара Харківського обласного військового комісаріату підполковника Томашевського О.О., в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. військового комісара Харківського обласного військового комісаріату №363 від 28.07.2017 "Про результати службового розслідування за фактом складання протоколу щодо вчинення правопорушення пов'язаного з корупцією стосовно посадових осіб Чугуївського ОРВК" щодо притягнення підполковника ОСОБА_3, військового комісара Чугуївського ОРВК до дисциплінарної відповідальності та оголошення "суворої догани" за порушення вимог абз. 2 ст.11, ст. 16 Статуту Внутрішньої служби ЗС України, абзацу 1 ст. 4 Дисциплінарного Статуту ЗС України, що призвело до вчинення адміністративного корупційного правопорушення, за несвоєчасне подання електронної декларації, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);

- зобов'язати Харківський обласний військовий комісаріат анулювати відповідний запис в службовій картці підполковника ОСОБА_3, військового комісара Чугуївського ОРВК;

- стягнути з Харківського обласного військового комісарі за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 вартість правової допомоги у розмірі 2560 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом т.в.о. військового комісара Харківського обласного військового комісаріату №363 від 28.07.2017 "Про результати службового розслідування за фактом складання протоколу щодо вчинення правопорушення пов'язаного з корупцією стосовно посадових осіб Чугуївського ОРВК", за порушення вимог абзацу 2 ст. 11, ст. 16 Статуту Внутрішньої служби ЗС України, абзацу 1 ст. 4 Дисциплінарного Статуту ЗС України, що призвело до вчинення адміністративного корупційного правопорушення, за несвоєчасне подання електронної декларації, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана". На думку позивача оскаржуваний наказ є неправомірним, оскільки його не було притягнуто до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", а сам факт неподання своєчасної електронної декларації не є достатньою підставою визнавати це наслідок скоєння позивачем порушення службової дисципліни.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд неправильно та неповно дослідив докази, неправильно встановив обставини у справі та застосував норми права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначив, що під час проведення службового розслідування відповідачем не було дотримано встановлену процедуру, що мало наслідком порушення прав позивача, в зв'язку з чим, накладення дисциплінарного стягнення за її наслідками є неправомірним, а оскаржуваний наказ незаконним.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що уповноваженим управління захисту економіки в Харківській області департаменту захисту економіки Національної поліції України лейтенантом поліції Черновим Дмитром Сергійовичем складено протокол №160 від 18.07.2017 р. про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП відносно ОСОБА_3, за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

На підставі наказу військового комісара Харківського обласного військового комісаріату №350 від 20.07.2017 року призначено службове розслідування за фактом складання протоколу за №180 від 18.07.2017 щодо вчинення адміністративного корупційного правопорушення 18.07.2017 року військовим комісаром Чугуївського ОРВК Харківської області підполковником ОСОБА_3, за несвоєчасне подання електронної декларації, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Результати службового розслідування закріплені в акті проведення службового розслідування від 30.07.2017 р., який затверджено ТВО Військового комісара Харківського обласного військового комісаріату підполковником О.О. Томашевським. Вказаним актом запропоновано військового комісара Чугуївського ОРВК Харківської області підполковника ОСОБА_3 притягнути до дисциплінарної відповідальності.

На підставі результатів службового розслідування т.в.о. військового комісара Харківського обласного військового комісаріату підполковником Томашевським О.О. прийнято наказ №363 від 28.07.2017 року "Про результати службового розслідування за фактом складання протоколу щодо вчинення правопорушення пов'язаного з корупцією стосовно посадових осіб Чугуївського ОРВК", яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення суворої догани.

Позивач, не погодившись із правомірністю притягнення його до дисциплінарної відповідальності на підставі вищевказаного наказу, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що як під час проведення службового розслідування, так і під час судового розгляду позивач не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами відсутність порушення, встановленого за наслідками службового розслідування, відтак наявні підстави вважати, що правопорушення, яке вчинено позивачем та відображені в матеріалах службового розслідування є доведеними. Також окрім службового розслідування, підтвердженням факту вчинення адміністративного правопорушення є постанова Чугуївського міського суду Харківської області від 31.07.2017 по справі №636/2413/17. В зв'язку з чим, оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення сувора догана є правомірним та не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" № 551-XIV від 24.03.1999 року затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов'язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов'язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов'язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов'язків військової служби.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, заступники Міністра оборони України, командувачі видів Збройних Сил України користуються щодо підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування, а керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України - дисциплінарною владою командира корпусу.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов'язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов'язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов'язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 69 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на вищих офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження у посаді.

Командир корпусу, крім прав, якими наділено командира бригади, дивізії, має право щодо вищих офіцерів робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану (ст.72 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Згідно ст. 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" ( 3206-17) з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (z1503-17) встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Згідно ст. 86 цього Статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

На виконання вимог Закону, наказом Міністерства оборони України від 15.03.2004 за №82 затверджено Інструкцію про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 за №385/8984), яка була чинна на час проведення службового розслідування.

Відповідно до пп.2.2 п.2 Інструкції, особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.

Згідно із п.3 Інструкції, розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв'язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов'язків.

Відповідно до пп. 4.1 п. 4 Інструкції, за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов'язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім'я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити.

Згідно пп. 4.2 п. 4 Інструкції, акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування (пп. 4.3 п. 4 Інструкції).

Аналізуючи законодавство щодо порядку притягнення службовців до відповідальності за дисциплінарні проступки, колегія суддів дійшла висновку, що провадження передбачає порушення дисциплінарної справи, розслідування обставин проступку, розгляд справи посадовою особою, прийняття рішення за наслідками розгляду.

Встановлені під час апеляційного розгляду обставини справи свідчать про те, що вказані вимоги Інструкції щодо проведення службового розслідування відповідачами дотримано не було, а саме, від позивача не було витребувано пояснень з приводу питання по якому проводилось службове розслідування.

Також, складений за результатами службового розслідування акт не містить обставин, що пом'якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

На підставі вищевикладеного, враховуючи недотримання відповідачем під час проведення службового розслідування встановленої процедури, колегія суддів дійшла висновку, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани за даних обставин є неправомірним та не ґрунтується на нормі закону.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

На підставі викладеного відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність прийняття оскаржуваного наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки під час проведення службового розслідування було порушено встановлену законом процедуру, що мало наслідком відсутність об'єктивного, повного та всебічного дослідження обставин, в зв'язку з чим, оскаржуваний наказ №363 від 28.07.2017 є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог через те, що позивач не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами відсутність порушення, встановленого за наслідками службового розслідування, оскільки в даному випадку позивач не оскаржував наявність в його діях порушення ч.1 ст.172-6 КУпАП, а оспорював факт правомірності накладення дисциплінарного стягнення, яке було накладено з порушенням встановленої процедури. Крім того, посилання суду першої інстанції в даному випадку на постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 31.07.2017 по справі №636/2413/17 є помилковим, оскільки станом на час проведення службового розслідування та прийняття наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності вказане судове рішення було відсутнє.

В зв'язку з чим, колегія дійшла висновку про обґрунтованість вказаної частини позовних вимог.

Разом з тим, оскільки скасування у судовому порядку наказу т.в.о. військового комісара Харківського обласного військового комісаріату №363 від 28.07.2017 "Про результати службового розслідування за фактом складання протоколу щодо вчинення правопорушення пов'язаного з корупцією стосовно посадових осіб Чугуївського ОРВК" виключає всі правові наслідки пов'язані з його реалізацією, то заявлені позивачем вимоги про зобов'язання Харківський обласний військовий комісаріат анулювати відповідний запис в службовій картці підполковника ОСОБА_3, військового комісара Чугуївського ОРВК є передчасними.

З приводу стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підстав доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов'язані ці витрати з розглядом справи.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 2560 грн. Позивач надав договір про надання правової допомоги №3Ч від 14.08.2017 року, Додаткову угоду до договору від 14.08.2017 р., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер, квитанцію №206914 від 14.08.2017 р., акт до договору про надання правової допомоги від 14.08.2017 р. (а.с. 20-26).

Колегія суддів зазначає, що з наданих позивачем документів не можливо зробити висновок про обсяги наданих юридичних послуг, крім того вони не містять достатніх критеріїв для визначення обсягу наданих послуг. При цьому докази складання та направлення адміністративного позову до суду адвокатом Лихачовим Р.Б. в матеріалах справи відсутні, більш того, адміністративний позов підписано та направлено до суду засобами поштового зв'язку безпосередньо позивачем.

Таким чином, визначені позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2560 грн. не підтверджені відповідними доказами, і тому вимога щодо їх відшкодування не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2017р. по справі №820/3677/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Харківського обласного військового комісаріату, Т.в.о. військового комісара Харківського обласного військового комісаріату підполковника Томашевського О.О. про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. військового комісара Харківського обласного військового комісаріату №363 від 28.07.2017 року "Про результати службового розслідування за фактом складання протоколу щодо вчинення правопорушення пов'язаного з корупцією стосовно посадових осіб Чугуївського ОРВК" щодо притягнення підполковника ОСОБА_3, військового комісара Чугуївського ОРВК до дисциплінарної відповідальності та оголошення "суворої догани" за порушення вимог абз. 2 ст. 11, ст. 16 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, абз. 1 ст. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, що призвело до вчинення адміністративного корупційного правопорушення за несвоєчасне подання електронної декларації, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 31.05.2018 р.