Справа № 826/15347/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 травня 2018 року 16:31 № 826/15347/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Васильченко І.П., при секретарі судового засідання Ксендзові А.С. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовомОСОБА_1
доНаціонального агентства з питань запобігання корупції
проскасування рішення від 03.11.2017 р. № 1100
за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_1;

від відповідача: Кисленко І.А.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 15 травня 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просить скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 1100 від 03.11.2017 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 01.12.2017 р. відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням відповідач визнав порушення з боку позивача у формі неповідомлення про потенційний конфлікт інтересів, що стало підставою для проведення службового розслідування та притягнення позивача до відповідальності.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, оскільки вважає, що відповідачем не надано жодних доказів наявності приватного інтересу у позивача в досудових розслідуваннях кримінальних проваджень № 0000009 і № 0000010. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач керувався виключно рішеннями слідчих суддів і не з'ясовував та не брав до уваги передбачені законодавством обставини та процедури реалізації позивачем його повноважень як детектива НАБ. Окрім того, відповідачем не сформульовано у чому саме полягав стверджуваний приватний інтерес позивача.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачем вчинено правопорушення пов'язане із корупцією, що полягає у невжитті заходів щодо врегулювання потенційного конфлікту інтересів.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період 17.12.2014 р. - 07.09.2015 р. ОСОБА_1 обіймав посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на підставі трудового договору з Апаратом Верховної Ради України без набуття статусу державного службовця.

09.10.2015 р. позивача було призначено на посаду детектива Національного антикорупційного бюро України згідно із розпорядженням директора НАБУ від 06.10.2015 р. Основними службовими обов'язками позивача як детектива НАБУ є здійснення оперативно-розшукової діяльності у зв'язку із злочинами підслідними НАБУ, а також здійснення досудового розслідування у злочинах підслідних НАБУ.

У період з 11.12.2015 р. позивач, як детектив НАБУ, брав участь у складі слідчої групи в досудових розслідуваннях кримінальних проваджень № 0000009 і № 0000010.

Вказані вище кримінальні провадження 10.11.2017 р. було об'єднано в одне провадження.

Кримінальне провадження № 0000009 стосується можливого заволодіння коштами ДП «НАЕК «Енергоатом» шляхом придбання цим підприємством товарів за цінами до яких включались витрати постачальника на консультативні послуги, які насправді не надавалися.

25.10.2017 р. у кримінальному провадженні № 00000009 було повідомлено про підозру колишньому народному депутату України ОСОБА_5 Зокрема, в ході розслідування було встановлено обставини, які свідчили, що ОСОБА_5 був бенефіціарним власником іноземної компанії з якою було укладено договір про надання консультативних послуг, які насправді не надавалися і, яка отримувала кошти за такі послуги, які не надавалися, з походженням від ДП «НАЕК «Енергоатом».

Провадження № 0000010 стосується можливого заволодіння коштами ДП «СхідГЗК» при закупівлі сировини у іноземного постачальника через компанію-посередника, вибір якої було здійснено з порушенням закону та пов'язаної з керівництвом ДП «СхідГЗК» і через участь якої у закупівлі ціна вказаної сировини для підприємства значно перевищила ринкову.

20.04.2017 р. у кримінальному провадженні № 0000010 було повідомлено про підозру ОСОБА_5 Зокрема, в ході розслідування було встановлено обставини, які дали підстави вважати, що ОСОБА_5 був бенефіціарним власником зазначеної компанії-посередника та визначав напрямки легалізації доходів, одержаних внаслідок вчинення злочину.

Позивач як член слідчої групи, яка здійснювала розслідування у вказаних кримінальних провадженнях, брав участь у вчинені окремих слідчих та інших процесуальних дій, однак, з його слів, не приймав жодних процесуальних рішень, які б визначали хід проваджень. Керівництво групою слідчих здійснював старший слідчий.

Позивач вказує на те, що за період роботи в НАБ він не проводив, не брав участі у проведенні, не був присутній при проведенні жодних слідчих дій щодо ОСОБА_3 або таких, які б проводилися за її участю чи в її присутності. Позивачу невідомо про проведення жодних таких слідчих дій іншими співробітниками НАБ України. За період роботи в НАБ позивач жодного разу у жодній формі не контактував з ОСОБА_3 чи будь-яким з її помічників-консультантів з приводу будь-яких обставин, пов'язаних із розслідуванням у кримінальних провадженнях № 0000009 і № 0000010.

Приблизно у вересні 2017 року позивачу стало відомо про здійснення відповідачем НАЗК перевірки наявності у позивача потенційного конфлікту інтересів та порушення вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо повідомлення про наявність такого конфлікту інтересів. Перевірка здійснювалась у зв'язку із тим, що до служби в НАБ позивач працював помічником-консультантом народного депутата України ОСОБА_3 Після зайняття позивачем посади детектива НАБ, ОСОБА_3 як народний депутат, публічно висловила свою позицію щодо обставин, що досліджуються в межах кримінальних проваджень № 0000009 і № 0000010, що, в свою чергу, слугувало підставою для припущення, що у позивача міг існувати приватний інтерес у сфері реалізації ним службових повноважень, який міг би вплинути ним на здійснення цих повноважень.

Національним агентством з питань запобігання корупції відповідно до п. 8 ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку оформлення протоколів про адміністративні правопорушення та внесення приписів Національним агентством з питань запобігання корупції, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 09.06.2016 р. № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2016 р. за № 1019/29149 винесено Припис від 03.11.2017 р. № 1100 про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших порушень закону, яким встановлено, що детектив Національного антикорупційного бюро України Третього відділу детективів Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1, у зв'язку із наявністю в нього потенційного конфлікту інтересів, що виник під час досудового розслідування кримінальних проваджень № 0000009 і № 0000010, всупереч вимогам п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не вжив заходів щодо врегулювання потенційного конфлікту інтересів та не повідомив про наявність у нього потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, чим вчинив порушення, пов'язане з корупцією.

З урахуванням вищенаведеного, 03.11.2017 р. НАЗК було прийнято рішення № 1100 (протокол № 69 засідання НАЗК від 03.11.2017 р.), яким вирішено внести директору НАБУ ОСОБА_6 припис про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших порушень закону, який додавався до рішення.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначено Законом України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року N 1700-VII (надалі - Закон N 1700-VII).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно із п.п. 6 ,7, 8, 9 ч. 1 ст. 12 Закону N 1700-VII Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має такі права: отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону; проводити перевірки організації роботи із запобігання і виявлення корупції в державних органах, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, зокрема щодо підготовки та виконання антикорупційних програм; вносити приписи про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом; отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, письмові пояснення з приводу обставин, що можуть свідчити про порушення правил етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом, щодо достовірності відомостей, зазначених у деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України визначено Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14 жовтня 2014 року N 1698-VII (надалі - Закон N 1698-VII).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 вказаного Закону на працівників Національного бюро поширюються обмеження та вимоги, встановлені Законом України "Про запобігання корупції".

У разі виникнення у працівника Національного бюро конфлікту інтересів під час виконання службових повноважень він повинен негайно повідомити про це свого безпосереднього керівника. Такий керівник зобов'язаний вжити усіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання чи усунення конфлікту інтересів шляхом доручення виконання відповідного службового завдання іншому працівнику Національного бюро, особистого виконання цього завдання чи в інший спосіб, передбачений законодавством (ч. 3 цієї статті).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону N 1700-VII отримано у вересні 2017 року заяву про можливе порушення детективом НАБУ ОСОБА_1 вимог ст. 28 Закону N 1700-VII щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів під час досудового розслідування кримінальних проваджень № 0000009 і № 0000010.

З урахуванням змісту заяви, яка містила посилання на терміни «потенційний конфлікт інтересів», «реальний конфлікт інтересів» та «приватний інтерес», наведених у ст. 1 Закону N 1700-VII, у діях позивача вбачалися можливі ознаки наявності конфлікту інтересів у зв'язку із чим відповідачем відповідно до ст.ст. 251, 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст.ст. 12, 13 Закону N 1700-VII розпочато заходи зі збору фактичних даних з метою встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

За визначенням ч. 1 ст. 1 Закону N 1700-VII потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

«Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях».

«Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень».

З метою надання роз'яснень, методичної та консультаційної допомоги в порядку пунктів 4, 15 статті 11 Закону України «Про запобігання корупції», а також для формування єдиного підходу до розуміння і дотримання правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів та пов'язаних з ним обмежень, Національним агентством затверджено Методичні рекомендації щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджені Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 29 вересня 2017 року N 839.

У Методичних рекомендаціях узагальнено та використано практику Національного агентства, а також напрацювання міжнародних організацій, органів державної влади, наукових установ, інститутів громадянського суспільства. Використовуючи зазначені матеріали, на основі чинного законодавства та з урахуванням міжнародного досвіду запропоновано базові практичні інструменти для підвищення ефективності виявлення, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання встановлених заборон та обмежень.

Пунктом 1.1.1 Загальних положень про конфлікт інтересів визначено, що для формування чіткого розуміння змісту інституту запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, насамперед, необхідно з'ясувати сутність ключового терміна - конфлікт інтересів.

Виходячи із положень Закону N 1700-VII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин та, з урахуванням Методичних рекомендацій N 839, складовими конфлікту інтересів (реального, потенційного) є приватний інтерес (будь-який майновий чи немайновий), службові/представницькі повноваження (безпосередні та загальнослужбові), а співвідношення вказаних складових спричиняє виникнення:

реального конфлікту інтересів - приватний інтерес суперечить службовим/представницьким повноваженням, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

потенційного конфлікту інтересів - у сфері службових/представницьких повноважень наявний приватний інтерес, що може за настанні певних обставин у майбутньому вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях (абзац дванадцятий частини першої статті 1 Закону).

Важливо підкреслити, що перелік самих стосунків не є вичерпним, адже при наданні визначення законодавцем використано словосполучення "у тому числі", тобто у дефініції окреслено лише найбільш типові форми стосунків, які можуть зумовлювати наявність майнового чи немайнового інтересу.

Практично це означає, що кожен службовець при виконанні своїх повноважень повинен брати до уваги увесь спектр своїх не лише правових (юридичних), а й соціальних (приватних) відносин, які зумовлюють виникнення майнового чи немайнового інтересу.

При цьому тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що може вплинути або впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів.

Окремо слід звернути увагу, що такі відносини могли мати місце у минулому (наприклад, відносини між особами, які перебували у шлюбі, або які вийшли зі складу засновників юридичної особи тощо). Визначальним є спроможність вказаних відносин спричинити виникнення приватного інтересу.

Законом не встановлюється заборон чи обмежень на наявність приватного інтересу, як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на об'єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень.

Також не слід виходити з того, що джерелом приватного інтересу можуть бути лише приватні, позаслужбові відносини. Приватний інтерес в окремих випадках може виникати й зі службових повноважень, тобто полягати у зацікавленості в ухваленні або неухваленні певних рішень, результатах службових розслідувань, дисциплінарних провадженнях, за наслідком яких особа може понести юридичну відповідальність тощо.

Відповідно до листів Національного антикорупційного бюро України від 26.09.2017 р. № 01-221/34194 та від 24.10.2017 р. № 01-221/38534 ОСОБА_1 був включений до групи детективів для здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000009 і № 0000010.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 здійснюється за фактом організації службовими особами державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та іншими особами, в тому числі і ОСОБА_5, злочинної схеми заволодіння коштами вказаного підприємства шляхом укладення договорів на поставку урану за завищеними цінами з посередницькою австрійською компанією.

Підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000010 є ОСОБА_5, який до складання повноважень народного депутата України у грудні 2015 року був членом депутатської фракції політичної партії «Народний фронт», заступником голови цієї депутатської фракції.

Відповідно до відомостей наданих листом апарату Верховної Ради України від 20.09.2017 р. № 20-13/2548, ОСОБА_1 на підставі подання народного депутата України ОСОБА_3 у період з 17.12.2014-07.09.2015 працював на платній основі на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3

Разом з тим, народний депутат України ОСОБА_3 є членом депутатської фракції політичної партії «Об'єднання «Самопоміч».

При цьому, народний депутат України ОСОБА_3 здійснює активне поширення інформації проти представників партії «Народний фронт» та особисто проти члена цієї партії ОСОБА_5

Так, публічні висловлювання народного депутата України ОСОБА_3 розміщені в засобах масової інформації та на власній сторінці у соціальній мережі Facebook, у тому числі й у період перебування ОСОБА_1 її помічником-консультантом, що свідчить про конфліктний характер ставлення ОСОБА_3 до політичної партії «Народний фронт» та особисто до ОСОБА_5 як політичного діяча.

Зокрема, у своєму пості на власній сторінці у соціальній мережі Facebook (вересень 2015 року) ОСОБА_3 звинувачує службових осіб державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та інших осіб, в тому числі й народного депутата України ОСОБА_5 щодо організації злочинної схеми заволодіння коштами вказаного підприємства шляхом укладання договорів на поставку урану за завищеними цінами з посередницькою австрійською компанією, що на її думку призвело до розтрачання бюджетних коштів в особливо великих розмірах.

Отже, як встановлено судом, позивач певний час працював за строковим трудовим договором на посаді помічника-консультанта народного депутата ОСОБА_3

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає про помилковість позиції Національного агентства щодо наявності в нього потенційного конфлікту інтересів, оскільки, на його думку, його робота у народного депутата України ОСОБА_3 не створює у нього приватного інтересу, оскільки працюючи помічником народного депутата України ОСОБА_3, трудовий договір він укладав з апаратом Верховної Ради України, а не з самою ОСОБА_3

Позивач зазначає, що йому не було відомо, принаймі до 09.11.2015 р. про позицію народного депутата України ОСОБА_3 щодо звинувачень службових осіб державного підприємства «Східно гірничо-збагачувальний комбінат» та інших осіб, в тому числі народного депутата України ОСОБА_5 щодо організації злочинної схеми заволодіння коштами вказаного підприємства шляхом укладення договорів на поставку урану за завищеними цінами з посередницькою австрійською компанією, що призвело, на її думку, до розтрати бюджетних коштів в особливо великих розмірах.

Відповідно до ст. 31 Положення про помічника-консультанта народного депутата України від 13.10.1995 № 379/95-ВР персональний підбір кандидатур на посаду помічника -консультанта, організацію їх роботи та розподіл місячного фонду оплати праці здійснює особисто народний депутат України, який несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень.

Таким чином, помічник-консультант народного депутата є фактично його радником, оскільки робота помічника-консультанта базується передусім на спільних інтересах і схожих поглядах, обізнаності помічника-консультанта щодо політичної діяльності депутата, його опонентів та їх взаємовідносин, підтримки, сприяння та допомоги народному депутату у його діяльності.

Отже, позивач, будучи помічником-консультантом народного депутата фактично був її радником та міг бути обізнаний з її позицією щодо звинувачень керівництва державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та інших осіб, в тому числі народного депутата України ОСОБА_5 щодо організації злочинної схеми заволодіння коштами вказаного підприємства шляхом укладення договорів на поставку урану за завищеними цінами з посередницькою австралійською компанією, у зв'язку із цим з цим є ймовірність, що у позивача могло скластись певне ставлення до особи ОСОБА_5 та певна позиція з приводу його дій та вчинків.

На думку відповідача, наявність відносин, що склалися у минулому між позивачем та ОСОБА_3 дає змогу певним чином впливати на здійснення досудового розслідування у зазначеному вище кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_1 протягом одного місяця після свого звільнення з посади помічника-консультанта влаштувався на роботу в Національне антикорупційне бюро України детективом.

Про наявність особистих стосунків, які склалися між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 також свідчать висновки службового розслідування проведеного старшим детективом НАБУ ОСОБА_7

Так, висновок за результатами службового розслідування містить інформацію про те, що ОСОБА_3 спілкувалась із ОСОБА_1 у зв'язку із зверненням із заявою про вчинення кримінального корупційного правопорушення. Вказані обставини ОСОБА_1 не спростовуються.

Наведеним підтверджується факт спілкування позивача з ОСОБА_3 в період проведення досудових розслідувань № 0000009 і № 0000010.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 28 Закону № N 1700-VII обов'язок щодо вжиття передбачених Законом заходів щодо врегулювання конфлікту інтересів, а також обрання способу його врегулювання покладено на безпосереднього керівника або керівника органу до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи.

Відповідно до інформації зазначеної у висновку за результатами службового розслідування, долучено до листа керівника управління внутрішнього контролю НАБУ ОСОБА_4 від 15.12.2017 № 13-221/46597ДСК, безпосередній керівник ОСОБА_1 - старший детектив Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_8 вжив заходи щодо врегулювання потенційного конфлікту інтересів шляхом передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 29 Закону застосування зовнішнього контролю за виконанням ОСОБА_1 повноважень слідчого при здійсненні досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000009 і № 0000010 з боку керівника групи слідчих Дернового В.В.

Позивач зазначає, що на практиці стверджуваний приватний інтерес не міг вплинути на реалізацію позивачем його повноважень як детектива НАБ, оскільки без належного контролю з боку прокурора позивач не міг просто з особистих мотивів ініціювати проведення процесуальних дій.

В судовому засіданні в якості свідків було допитано ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які показали, що працювали в складі слідчих груп, які здійснювали досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000009 і № 0000010 від 11.12.2015 р., проте в обох групах ОСОБА_1 не був старшим групи і, згідно із розподілом обов'язків всередині груп, не приймав процесуальних рішень щодо руху кримінальних проваджень, а лише брав участь у проведенні окремих слідчих дій. Також за період роботи в НАБУ позивач не проводив сам, не був присутній та не брав участі у проведенні жодних слідчих або процесуальних дій щодо ОСОБА_3 чи за її участю. Під час здійснення вказаних досудових розслідувань не помічали позивача разом із ОСОБА_3

ОСОБА_1 також пояснив, що за час перебування на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 не вирішував жодних питань, доручень, вказівок тощо щодо державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та діяльності щодо нього партії «Народний фронт» чи ОСОБА_5

Окрім того, позивачем надано висновок Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України від 14.12.2017 р. № 24, яка розглянувши висновок та матеріали службового розслідування, призначеного відповідно до наказу Директора НАБУ від 13.11.2017 р. № 208-о, встановила, що в діях детектива Національного бюро Першого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 відсутні ознаки дисциплінарного проступку щодо обставин, які викладені в приписі Національного агентства з питань запобігання корупції від 03.11.2017 р.

Наказом директора НАБУ від 01.09.2016 р. № 242 затверджено Кодекс професійної етики працівників НАБУ України, публічний документ, який містить перелік принципів і стандартів етичної поведінки працівників Національного антикорупційного бюро України.

Згідно із положеннями Кодексу професійної етики працівників Національного антикорупційного бюро України працівник Національного антикорупційного бюро України працівник Національного антикорупційного бюро України негайно, але не пізніше наступного дня повідомити безпосереднього керівника про наявність у нього потенційного чи реального конфлікту інтересів, а також уповноважений підрозділ.

Виходячи із наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач повинен був повідомити свого керівника про наявність у нього потенційного чи реального конфлікту інтересів, а вже безпосередній керівник повинен був прийняти рішення про наявність або відсутність останнього. Натомість вказаного позивачем зроблено не було.

Суд враховує наявний в матеріалах справи висновок Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України від 14.12.2017 р. № 24, яким встановлено, що в діях детектива Національного бюро Першого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_1 відсутні ознаки дисциплінарного проступку щодо обставин, які викладені в приписі Національного агентства з питань запобігання корупції від 03.11.2017 р., проте оцінює його критично, оскільки не вважає його достатнім доказом, який у своїй сукупності дає змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що розміщені в засобах масової інформації публічні висловлювання народного депутата України ОСОБА_3 не дають підстав їх розглядати як достеменно встановлені факти, оскільки, на думку суду, сама суть потенційного конфлікту інтересів у сфері службових/представницьких повноважень полягає у тому, що можливий наявний приватний інтерес може виникнути за певних обставин у майбутньому та вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання відповідних повноважень. Тобто, законодавчо визначений принцип існування потенційного конфлікту інтересів не обов'язково має бути підтверджений відповідними фактами та виявляється у його можливому існуванні, що безпосередньо пов'язаний із особами, які здійснюють службову діяльність та особами, відносно яких здійснюється розслідування за вчинення кримінального діяння. Слід також врахувати, що, з урахуванням специфіки діяльності органу, в якому позивач працював, це можуть бути і особи зацікавлені у притягненні відповідних осіб до кримінальної відповідальності з якими у останнього були приватні (соціальні) відносини. Тобто визначальним фактором, у даному випадку, є наявність ознак можливого існування конфлікту інтересів у майбутньому.

Наведене стало підставою для винесення Солом'янським районним судом м.Києва ухвали від 27.12.2017 р. по справі № 760/28409/17 (провадження 1-кс/760/17917/17), якою позивача відведено від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 11.12.2015 р.

Отже, неповідомлення позивачем про можливий наявний конфлікт інтересів міг поставити під сумнів упередженість та безсторонність слідчих дій під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 за фактом організації службовими особами державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та іншими особами, в тому числі й ОСОБА_5, злочинної схеми заволодіння коштами вказаного підприємства шляхом укладання договорів на поставку урану за завищеними цінами з посередницькою австрійською компанією.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач змінив місце роботи і тепер працює прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України.

Виходячи із наведеного вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, перебуваючи з 09.10.2015 р. на посаді детектива Національного антикорупційного бюро України Третього відділу детективів Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України, будучи особою на яку відповідно до пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» поширюються вимоги цього Закону, всупереч п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вимогам ч. 2 та 3 ст. 13 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» та положенням Кодексу професійної етики працівників Національного антикорупційного бюро України не вжив заходів щодо врегулювання потенційного конфлікту інтересів та не повідомив безпосереднього керівника про наявність у нього потенційного конфлікту інтересів, чим порушив обмеження та заборони зазначені у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», а тому рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 1100 від 03.11.2017 р. «Про внесення припису про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших порушень закону», суд визнає таким, що прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності та пояснення сторін, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко

Повний текст судового рішення складено та підписано 29.05.2018 р.