Справа № 815/6878/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/6878/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Джабурія О.В.

суддів Вербицької Н.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

за участю:

представника апелянта ОСОБА_2 (ордер)

представника відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 18.12.2017р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року у справі за позовом Головного управління ДФС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Головне управління ДФС в Одеській області звернулось з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 9331,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2011 року у особи-підприємця ОСОБА_4 існує податкова заборгованість, яка не оскаржувалася відповідачем, та у звязку з існуванням заборгованості всі поточні сплати податків були направлені на сплату податкового боргу, а нові задекларовані зобов'язання відображалися в інтегрованій картці платника, як нова створена недоїмка.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, вказуючи на те, що ним повністю та у встановлений законом строк сплачено було кошти до бюджету по всім податковим деклараціям, що підтверджується банківською довідкою ПАТ «ПУМБ» про перерахування коштів з поточного рахунку позивача на казначейський рахунок, тому позов вважає безпідставним.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (код ідент. НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) суму податкової заборгованості по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) у сумі 9331 (девять тисяч триста тридцять одна) гривня 14 коп. на рахунок №0008, отримувач ГУ ДКСУ в Одеській області/Приморському р-н/14010100, , банк отримувача ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011.

Не погодившись з таким рішенням ФОП ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС в Одеській області про стягнення з нього податкової заборгованості з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 9 331,14 грн.

Апелянт вказує на те, що тільки після отримання позивачем відзиву на позов, контролюючим органом було змінено підставу позовних вимог з посиланням на те, що заборгованість виникла з 2011 року, існуюча податкова заборгованість на суму 9331,14 грн. не оскаржувалась відповідачем та на підставі якої всі поточні платежі були направлені на погашення податкового боргу, а нові задекларовані зобовязання відображалися в інтегрованій картці платника, як нова створена недоїмка.

При цьому, при первісному обґрунтуванні заявлених позовних вимог позивачем не було зазначено жодного посилання на податкову заборгованість, яка нібито виникла у 2011 році.

26.02.2018 р. відповідачем було подано до суду першої інстанції заперечення проти відповіді на відзив відповідача,в якому зазначено про те, що наведений позивачем порядок нарахування недоїмки шляхом погашення поточними платежами податкового боргу не передбачений жодною законодавчою нормою податкового законодавства.

Апелянт вважає, що вказаний незрозумілий борг за 2011 рік, на якій посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, свідчить про необґрунтованість заявлених вимог, оскільки такий борг в порядку п.п. 101.2.3 п.п. 101.1 ст. 101 ПК України підлягає обовязковому списанню податковим органом у звязку з закінченням трирічного строку позовної давності, визначеному положеннями ст. 257 УК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_4 перебуває на обліку ДПІ у Приморському району м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області як платник податків.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що за ФОП ОСОБА_4 утворилась податкова заборгованість перед бюджетом на загальну суму 9331,14 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості до бюджету про суму податкового боргу станом на 08.11.2017року та інтегрованою карткою платника податку (ІКП) з 2017 роки.

Так, позивач зазначає, що заборгованість по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) на суму 9331,14 грн. виникла:

по податковій декларації № від 21.11.16р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 222,02 грн.;

по податковій декларації № від 16.12.16р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 790,00 грн.;

по податковій декларації № від 20.01.17р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 910,00 грн.;

по податковій декларації № від 15.02.17р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 705,00 грн.;

по податковій декларації № від 15.03.17р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 929,00 грн.;

по податковій декларації № від 15.04.17р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 854,00 грн.;

по податковій декларації № від 19.05.17р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 719,00 грн.;

по податковій декларації № від 17.06.17р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 917,00 грн.;

по податковій декларації № від 19.07.17р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 942,00 грн.;

по податковій декларації № від 18.08.17р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 677,00 грн.;

по податковій декларації № від 16.09.17р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 497,00 грн.;

по податковій декларації № від 20.10.17р. нараховано грошових зобов'язань у сумі 652,00 грн.;

Крім того, у відповідності з п.п. 129.1.1. ст. 129 ПК України відповідачу нараховано пені у сумі 463,12 грн.

Вказана заборгованість виникла в результаті складання 8868,02 грн. (декларації) + 463,12 грн. (пеня) = 9331,14 грн.

ОСОБА_6 ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи справу суд першої інстанції було встановлено, що відповідачем було повністю сплачено кошти до бюджету по всім вищезазначеним податковим деклараціям, що також підтверджується відповідною довідкою ПАТ «ПУМБ».

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 2011 року у ФОП ОСОБА_4 існує податкова заборгованість, яка не оскаржувалась відповідачем та на підставі якої всі поточні платежі були направлені на погашення податкового боргу, а нові задекларовані зобовязання відображались в інтегрованій картці платника як нова створена недоїмка. Така недоїмка наявна і на теперішній час та на неї була нарахована пеня після кожної сплати поточних нарахувань.

Колегія суддів вважає вищевказаний висновок суду першої інстанції передчасним та помилковим, виходячи з наступного.

Згідно до положень п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг сума грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вже було зазначено, сторонами не заперечується факт повної сплати ФОП ОСОБА_4 коштів до бюджету по зазначеним позивачем податковим деклараціям на загальну суму 9 331,14 грн. (з урахуванням пені).

Згідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Предметом доказування є наявність податкового боргу у відповідача за 2011 рік, на якій посилається позивач. Проте, в якості доказів наявності цього боргу та в обґрунтування природи його виникнення позивач посилається лише на дані з інтегрованої картки платника податку на додану вартість з фізичних осіб.

Інших доказів чи будь-яких документів, на підставі яких виник вказаний податковий борг, позивачем ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду судового рішення надано не було.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості.

Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Проте, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що інтегрована картка платника податку не може вважатися належним і достатнім доказом в рамках даної справи.

Тобто, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду належним чином не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи недоведеність обставин, за яких податковий орган прийшов до висновку про наявність у відповідача податкового боргу з 2011 року, беручі до уваги повну сплату відповідачем всіх коштів та пені за податковими деклараціями, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову Головного управління ДФС в Одеській області.

Судом першої інстанції надано невірну правову оцінку обставинам справи, в звязку з чим суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року скасувати, ухвалити у справі №815/6878/17 нову постанову, якою позовні вимоги Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_7
Судді ОСОБА_1 ОСОБА_8