Справа № 826/2739/18
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/141
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 червня 2018 року № 826/2739/18

За позовом ОСОБА_1

До Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

Про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про визнання безпідставним стягнення з пенсії ОСОБА_1 в розмірі 20% щомісячно, починаючи з лютого 2017 року, Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та зобов'язання Правобережне об'єднане управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в триденний строк з дня ухвалення судового рішення повернути безпідставно стягнені кошти з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені з розрахунку 120% річних облікової ставки Національного банку України.

Ухвалою суду від 07.03.18 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження згідно ст. 263 КАС України.

29.03.17 р. відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії; перебуває на обліку Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю згідно з Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Починаючи з 2010 р., позивач неодноразово звертався до органів Пенсійного фонду України та судових органів щодо призначення та виплати йому пенсії, а саме.

ОСОБА_1 20.09.10 р. звернувся до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на що листом від 25.10.10 р. йому було відмовлено у задоволенні заяви, оскільки розмір отримуваної пенсії зменшується. При визначені наявності підстав для переведення позивача на інший вид пенсії управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва керувалось нормами постанов Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.08 р. та №198 від 11.03.09 р. "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" замість положень спеціального Закону, а саме, ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якої розмір державної пенсії інвалідів 2 групи становить 8 мінімальних пенсій за віком.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 25.03.11 р. у справі №2а-842/11, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.03.11 р., визнано неправомірною відмову відповідача у здійсненні позивачу перерахунку пенсії відповідно до ст.ст.50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва здійснити ОСОБА_1 перерахунок державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з урахуванням проведених виплат у відповідності до ст.ст.50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

15.11.11 р. позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва, в якому просив зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити державну пенсію, як інваліду 2 групи, постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС, категорії 1, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.54 спеціального Закону та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням проведених виплат за період з 01 листопада 2006 року по 30 вересня 2010 року та з 01 січня 2011 року безстроково.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 05.02.13 р. у справі №2-а-98/12, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.11.13 р., позов задоволено частково, визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва щодо перерахунку та виплати ОСОБА_3 пенсії згідно ст.ст.49, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в період з 15 травня 2011 року по 22 липня 2011 року та зобов'язано відповідача вжити дій для перерахунку та виплати позивачу державної пенсії відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком, щомісячної додаткової пенсії відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 15 травня 2011 року по 22 липня 2011 року з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за виключенням виплат, здійснених відповідачем у 2011 році.

Вказане судове рішення в частині здійснення перерахунку виконане; питання щодо переведення позивача з пенсії по інвалідності за загальним захворюванням на державну пенсію по інвалідності, як постраждалого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, по суті вирішено не було.

Згідно поданих відповідачем розпоряджень від 13.08.12 р. та від 13.01.14 р. №139591 управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва з метою виконання судових рішень переводило позивача з одного виду пенсії на інший без відповідних заяв, а після виконання судового рішення продовжувало виплачувати ОСОБА_3 пенсію по інвалідності за загальним захворюванням, яка призначена відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що не відповідає положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки переведення з одного виду пенсії на інший може відбуватись лише за заявою особи, якій призначена пенсія.

Таким чином, постановами Голосіївського районного суду м.Києва від 25.03.11 р. у справі №2а-842/11 та від 05.02.13 р. у справі №2-а-98/12, які залишені без змін судом апеляційної інстанції та набрали законної сили, встановлено, що позивач має право на отримання основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інвалід 2 групи та особа, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, 1 категорії згідно із положеннями ст.ст.50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказані обставини встановлено судом під час розгляду адміністративної справи 752/3966/13-а.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.12.14 р. у вказаній справі, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.16р., року позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії задоволено частково, визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 від 19.05.14 р. про призначення державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 2 групи і постраждалому 1 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно з Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва призначити ОСОБА_3 державу пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 2 групи та постраждалому 1 категорії внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, згідно положень ст.ст.49, 50, 54, 55, 56, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 20 вересня 2010 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.05.16 р. № 7281/05 було повідомлено позивача, що у разі виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.14 р., розмір його пенсії, починаючи з 23.07.11р., буде зменшено.

Виконання постанови суду, починаючи з 23.07.11 р., призвело до зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 та виникнення переплати пенсії за період з 01.08.11 р. по 31.10.16р. у сумі 22 850,86 грн. (відповідно до листа управління з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04.11.16р. № 786).

Листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.11.16 р. №1658 було повідомлено ОСОБА_1 про виниклу переплату та запропоновано внести переплату на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до ст. 1215 Цивільного кодексу України.

13.01.17 р. прийнято рішення №8 про утримання надміру виплачених сум пенсій, відповідно до якого, починаючи з лютого 2017 року, вирішено здійснювати щомісячно, до повного погашення, утримання переплати в розмірі 20% пенсії ОСОБА_1

Листом Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.01.17 р. № 1658 позивача було повідомлено про прийняте рішення.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає безпідставним рішення про утримання переплати в розмірі 20% пенсії з таких підстав.

Позивач зазначає, що у листі від 13.01.2017 року відсутні будь-які посилання на розрахункові помилки, у зв'язку з чим здійснюється утримання надміру виплачених сум.

Також позивач зазначає, що згідно ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено підстави для стягнення з пенсіонера надміру сплачених сум, проте, в даному випадку вони відсутні, оскільки позивач не несе відповідальності за зміст судових рішень, тоді як відповідач посилається саме на факт виконання судового рішення як на підставу повернення надміру сплачених сум.

Також позивач зазначає, що первісно він звернувся з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства, і ухвалою від 13.07.17 р. у справі №752/14104/17 відкрито провадження у справі, проте, ухвалою суду від 12.02.18 р. у вказаній справі провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв'язку з віднесенням її до компетенції адміністративних судів.

Отримавши вказану ухвалу, позивач 06.03.18 р. звернувся з відповідним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва, у зв'язку з чим просить поновити строк звернення до суду.

Відповідач - Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві - проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначаючи, що діяв в межах своєї компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

Зокрема, відповідач зазначає, що ним проведено розрахунок пенсії позивача з врахуванням положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" від 14.06.11 р. №3491-VI, постанови Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.11 р. "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік", постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.11 р. №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", і підстав для виплати пенсії позивачу в інших розмірах немає.

Відповідач зазначає, що ним виконано постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 11.12.14 р. відповідно до її резолютивної частини.

За період з 20.09.10 р. по 22.07.10 р. доплата за рішенням суду основної пенсії позивача становила 5017 грн. щомісячно, додаткової пенсії як інваліду 2 групи з 20.09.10 р. по 30.09.10 р. - 389, 95 грн., з 01.10.10 р. - 30.11.10 р. - 387, 15 грн., з 01.12.10 р. по 31.12.10 р. - 384, 95 грн., з 01.01.11 р. по 31.03.11 р. - 381, 75 грн., з 01.04.11р. по 22.07.11 р. - 387, 95 грн.

Різниця недоотриманої пенсії в результаті проведених перерахунків пенсії складає 21 679, 31 грн.

Виконання рішення суду, починаючи з 23.07.11 р. призвело до зменшення розміру пенсії позивача та виникнення переплати пенсії за період з 01.08.11 р. по 31.10.16 р. у суму 22 850, 86 грн. відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04.11.16 р. №786.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: 2) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

З врахуванням вказаних прямих положень законодавства, а також згідно ч. 1 ст. 30 КАС України, згідно якого спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються, суд розглядає даний спір в порядку адміністративного судочинства і вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду, оскільки попередньо він звертався в межах строку звернення до суду до Голосіївського районного суду м. Києва, який ухвалою суду від 12.02.18 р. у вказаній справі провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв'язку з віднесенням її до компетенції адміністративних судів.

Також з огляду на попереднє звернення позивача за захистом порушеного права до Голосіївського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з дотриманням строку звернення до суду та наступне закриття провадження у справі ухвалою від 12.02.18 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв'язку з віднесенням її до компетенції адміністративних судів, суд вважає поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та розглядає справу по суті.

Щодо позовних вимог по суті суд зазначає наступне.

Згідно загального правила ст.50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІУ від 09.07.03 р. суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Процедура стягнення врегульована Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.03 р.

П. 3 Порядку передбачено, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІУ від 09.07.03 р. у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо.

З аналізу вказаних норм закону вбачається, що необхідною умовою його застосування є рахункова помилка при здійсненні нарахування пенсії та зловживання з боку пенсіонера, тобто подання ним недостовірних даних.

Як зазначено вище, постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.12.14р. у вказаній справі, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.16р., зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва призначити ОСОБА_3 державу пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 2 групи та постраждалому 1 категорії внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, згідно положень ст.ст.49, 50, 54, 55, 56, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 20 вересня 2010 року.

В даному випадку згідно матеріалів справи, зокрема, листа Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.05.16 р. № 7281/05, у разі виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.14 р., розмір пенсії позивача, починаючи з 23.07.11р., буде зменшено, про що позивач повідомлявся.

Відповідно, до 23.07.11 р. виконання вказаного судового рішення не призводило до зменшення пенсії позивача, тоді як після вказаної дати вказані наслідки настали, що пов'язано зі зміною підстав нарахування розміру пенсії, а саме.

Згідно ст. 49, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції станом на 20.09.10 р.) -

Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії І призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах - інвалідам ІІ групи - 75 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів І категорії згідно ст. 54 Закону щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими - по ІI групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно підпунктів 12 та 15 пункту 28 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року, статті 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено у нових редакціях, і розмір додаткової пенсії для інвалідів ІІІ групи був визначений в сумі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а розмір пенсії по ІI групі інвалідності - не менше 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.08 р. внесені до вказаних статей зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому з 22.05.08 р. дія статей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ була відновлена у попередніх редакціях.

Пізніше п. 7 ч. І Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено п. 4 Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", згідно якого у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Такі норми не визнані неконституційними в установленому порядку, тому для розв'язання спорів зазначеної категорії застосуванню підлягає норма, яка прийнята пізніше -Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

23.07.11 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" від 06.07.11 р. № 745.

Відповідно, з 23.07.11 р. розмір нарахованих позивачу виплат проводиться з урахуванням вказаних змін законодавства.

В подальшому прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2012 рік", постанову Кабінету Міністрів України від 23.11.11 р. №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вказаний Порядок з відповідними змінами діє станом на час розгляду справи.

Згідно Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.14 р. № 76-VIII текст ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено у такій редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Вказані акти законодавства є чинними станом на час розгляду справи і застосовуються для обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі, і позивачу.

Тобто, до 23.07.11 р. розмір пенсії позивачу нараховувався згідно одних положень законодавства, а з 23.07.11 р. - згідно інших, тоді як постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.12.14 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.16р., зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва призначити ОСОБА_3 державу пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 2 групи та постраждалому 1 категорії внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, згідно положень ст.ст.49, 50, 54, 55, 56, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 20 вересня 2010 року, а оскільки з 23.07.11 р. розмір додаткової пенсії зменшився, виконання вказаного судового рішення в ретроспективі призвело до переплати пенсії позивачу за період з 23.07.11 р. (з 01.08.11 р. по 31.10.16 р.) в розмірі 22 850, 86 грн.

Вказана ситуація склалася у зв'язку з тим, що позивач, звертаючись до суду, мав на меті отримати підвищення розміру своєї пенсії, тоді як зміни у законодавстві, що мали місце з 23.07.11 р., фактично призвели до її зменшення та необхідності повернути зайво сплачені кошти з 23.07.11 р.

З вказаного приводу суд зазначає наступне.

Суд не ставить під сумнів обов'язок відповідача як суб'єкта владних повноважень призначати та виплачувати пенсію позивачу у розмірах, передбачених законодавством.

Питання зменшення розміру пенсійного забезпечення було предметом розгляду як національних судів, так і Європейського суду з прав людини, а саме, згідно ухвали ЄСПЛ від 03.06.14 р. за заявою №43331/12 Valentina Nikanorovna VELIKODA against Ukraine -

21.Суд вже зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (див. рішення у справах "Аррас та інші проти Італії" (Arras and Others v. Italy), заява № 17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року, та "Сухобоков проти Росії" (Sukhobokov v. Russia), заява № 75470/01, п. 26, від 13 квітня 2006 року). У цій справі національні суди розглянули скаргу заявниці щодо зменшення розміру її пенсії та дійшли висновку, що сума пенсійних виплат була зменшена після внесення змін до відповідних законодавчих актів. Щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавства, Суд констатує, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

22. Єдине питання, що залишається, є те, чи зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу.

23. Це положення також не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Корлівства" (Stec and Others v. the United Kingdom) [ВП], заяви № 65731/01 та № 65900/01, п. 54, ECHR 2005-X), доки існує законодавче право.

24. Як встановлено рішенням суду від 19 січня 2010 року, заявниця мала право на пенсію певного розміру відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, чинній на час подій.

25. Суд нагадує, що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі (див., наприклад, ухвалу від 15 березня 2001 року у справі "Амола проти Фінляндії" (Aunola v. Finland), заява № 30517/96). "Вимога" може становити "майно" у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі ""Stran Greek Refineries" та Стратіс Андреадіс проти Греції" (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), п. 59, Series A № 301-B). Отже, зменшення або припинення достатньою мірою встановлених пільг може становити втручання у мирне володіння майном (див. рішення від 19 червня 2012 року у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), заява №17767/08, п. 72).

26. У цій справі, з огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ECHR 2000-XII).

27. У цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

28. Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі "Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії" (Da Conceiзгo Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-145274

Відповідно, з 23.07.11 р. встановлення порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та їх розмірів віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, актами якого і керується відповідач.

Застосування чинних з 23.07.11 р. положень законодавства до обчислення пенсії позивача призводить до її зменшення у порівнянні до того розміру, що був нарахований позивачу згідно постанов Голосіївського районного суду м.Києва від 25.03.11 р. у справі №2а-842/11 та від 05.02.13 р. у справі №2-а-98/12 - у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком, щомісячної додаткової пенсії відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 15 травня 2011 року по 22 липня 2011 року.

В той же час, згідно ст.50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІУ від 09.07.03 р. підставою для повернення пенсіонером добровільно або стягнення на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку сум пенсій є їх виплата надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

В даному випадку такі підстави відсутні, оскільки арифметична помилка не мала місця, як і не мало місце надання позивачем недостовірних даних або зловживання з його боку.

Ситуація з переплатою пенсії позивачу мала місце у зв'язку з виконанням судового рішення - постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.14 р., що призвело до наслідків, на які позивач не розраховував, що під підстави ст. 50 Закону №1058-ІУ від 09.07.03 р. не підпадає.

Крім того, згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Положення ст. 50 Закону №1058-ІУ від 09.07.03 р. та ст. 1215 ЦК України не суперечать одне одному і містять ті самі винятки щодо підстав повернення коштів - розрахункова помилка або недобросовісність з боку набувача.

Таким чином, оскаржуване рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 8 від 13.01.17 р. "Про утримання надміру виплачених сум пенсії" є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 107 Закону №1058-ІУ від 09.07.03 р. суми коштів, безпідставно стягнені органами Пенсійного фонду з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню в триденний строк із дня прийняття рішення виконавчим органом Пенсійного фонду або судом про безпідставність їх стягнення, з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Щодо вказаної вимоги позивача суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, утримання відповідачем переплати у розмірі 20% від розміру пенсії ОСОБА_1 згідно рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 8 від 13.01.17 р. мало місце на виконання судового рішення, і відповідачем вживалися всі заходи для роз'яснення позивачу про наслідки виконання судового рішення.

Таким чином, позивач своїми свідомими діями сприяв виникненню ситуації з переплатою пенсії, тоді як відповідач намагався довести до позивача інформацію про наслідки пред'явлення до виконання постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.14 р.

За таких обставин суд не вважає за можливе покладати на відповідача відповідальність, передбачену ч. 3 ст. 107 Закону.

Узагальнюючи вищенаведене, позивачу мають бути залишені всі пенсійні виплати, проведені до лютого 2017 р., до відповідача не мають застосовуватися передбачені ч. 3 ст. 107 Закону санкції, а на майбутнє пенсія позивачу має виплачуватися на підставі законодавства, чинного станом на час виплати.

На підставі вищевикладеного, ст. 11, 122, 123, 241-246, 257-262, 295 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 8 від 13.01.17 р. "Про утримання надміру виплачених сум пенсії".

4. Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повернути грошові кошти, утримані з пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 8 від 13.01.17 р.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 05.06.18 р.