Справа № 817/645/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2018 року м. Рівне №817/645/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; позивача - ОСОБА_1; представника позивача - адвоката ОСОБА_2 (договір про надання правової допомоги від 21 березня 2018 року); представника відповідача - Тумак О.І. (довіреність від 30 січня 2018 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинення певних дій.

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 27.12.2017 №1318 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», зобов'язати нарахувати та виплатити заробітну плату за період з 16.10.2017 по 20.10.2017, за 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не допускав жодного дисциплінарного проступку та не порушував норм Закону України «Про Національну поліцію», статті 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України». Позивач зазначає, що службове розслідування відносно нього проведено необ'єктивно, неповно та за відсутності будь-якої можливості брати участь у такому процесі. Також, позивач вказує, що оскаржуваного наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» він взагалі не отримував, а наведені у ньому обставини не підтвердженні жодними допустимими та належними доказами.

Ухвалою суду від 03.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 30.03.2018 витребувано у Головного управління Національної поліції в Рівненській області інформацію щодо: призначення майора поліції Лопуги 0.І. начальником Демидівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області; доведення до відома ОСОБА_1 чи ознайомлення його з вимогами вказівки ГУ НП в Рівненській області від 28.01.2016 №80/01/13-2016, у разі ознайомлення надати суду копії підтверджуючих документів; доведення до відома ОСОБА_1 чи ознайомлення його з вимогами службової телеграми ГУ НП в Рівненській області від 13.06.2016 №4934/05/12-2016, у разі ознайомлення надати суду копії підтверджуючих документів; наявності у старшого чергового-інспектора Демидівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_1 допуску до державної таємниці та копії підтверджуючих документів; перебування у відпустках: начальника Демидівського ВП майора поліції Лопуги О.І., заступника начальника Демидівського ВП підполковника поліції Масовця Л.О., заступника начальника Демидівського ВП начальника СВ майора поліції Хмарука 1.0. у період з серпня 2017 року по 31 грудня 2017 року; витребувано у Демидівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області (вул. 1 Травня, 13, смт. Демидівка, Рівненська область, 35200): копію функціональних обов'язків старшого чергового-інспектора Демидівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_1; копії графіків чергування СРПП №3 Демидівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області за період з Є№Тя' 20ІГроку по 31 грудня 2018 року; інформацію щодо обліку робочого часу та особливості характеру служби, які містять спеціальні умови старшого чергового-інспектора Демидівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_1

Ухвалою суду від 03.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання прибув позивач та його представник, підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити такі вимоги у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що оскаржуваний наказ №1318 винесено у зв'язку з вчиненням позивачем дисциплінарного проступку, за що передбачена відповідальність. Відповідач зазначає, що Висновком службового розслідування та в ході проведення такого розслідування встановлено факти порушення позивачем службової дисципліни, а відтак наказ не підлягає скасуванню.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 21.05.2018.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 починаючи з 2007 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 проходить службу в органах Національній поліції; з 30.06.2016 по теперішній час перебуває на службі у Національній поліції на посаді старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції №3 Демидівського відділення поліції Дубенського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області (а.с. 37-40).

Наказом Головного управління НП в Рівненській області від 27.12.2017 №1318 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивача - старшого інспектора-чергового СРПП №3 Демидіського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області підполковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну посадову відповідність (далі іменується - Наказ №1318) (а.с. 11).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення - Наказу №1318, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Зі змісту пункту 1 Наказу №1318 вбачається, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення службової дисципліни, статті 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» №3460-IV від 22.02.2006 (далі іменується - Дисциплінарний статут), ігнорування вимог Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі іменується - Закон України №580-VIII), та вказівки ГУ НП від 28.01.2016 №80/01/13-2016, що виявилося у здійсненні поїздки за кордон до республіки Польща без інформування про це керівництва ГУ НП, пункту 1 Службової телеграми ГУ НП від 13.06.2016 вих. №4934/05/12-2016, у частині повідомлення безпосереднього начальника про необхідність лікування у закладах системи охорони здоров'я, а також відсутності 16.10.2017-20.10.2017, 23.10.2017, 06.11.2017-10.11.2017, 13.11.2017-17.11.2017, 20.11.2017-24.11.2017 та 27.11.2017-01.12.2017 без поважних причин на робочому місці.

Підставою для винесення Наказу №1318 слугував Висновок службового розслідування можливих неправомірних дій окремих працівників ГУ НП від 27.12.2017 (далі іменується - Висновок від 27.12.2017) (а.с. 13).

Так, у Висновку від 27.12.2017 зазначено, що:

1. ОСОБА_1 з 16.08.2017 по теперішній час за наявною інформацією перебуває на амбулаторному лікуванні у медичних закладах Рівненської області та станом на 11.12.2017 до виконання службових обов'язків не приступав; будь-яких підтверджуючих документів (листів непрацездатності тощо) до підрозділів кадрового забезпечення ГУ НП не надавав та керівнику Демидівського ВП у встановленому порядку не повідомив;

2. Під час перебування на лікарняному ОСОБА_1 двічі здійснював поїздки за кордон до Республіки Польща в періоди з 25.08.2017 по 30.08.2017 та з 25.10.2017 по 05.11.2017; про факти виїздів за кордон керівництво не повідомляв; в порушення вимог вказівки ГУ НП від 28.01.2016 №80/01/13-2016 не повідомляв про виїзд за кордон керівництво ні в письмовій, ні в усній формах; в період з 16.08.2018 по 01.12.2017 отримував заробітну плату у повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та премій; перед виїздом за кордон не проходив відповідний інструктаж;

3. ОСОБА_1 не повідомив керівництво рапортом про лікування у закладах системи здоров'я; відповідно до отриманої інформації, ОСОБА_1 офіційно перебував на лікарняному у наступних лікувальних закладах: КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради з 02.10.2017 по 13.10.2017, ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області» з 16.08.2017 по 31.08.2017 та з 18.09.2017 по 29.09.2017, Рівненська центральна міська лікарня з 01.09.2017 по 15.09.2017, з 24.10.2017 по 03.11.2017 та з 04.12.2017 по сьогоднішній день. Разом з тим, службовим розслідуванням також встановлено, що за період з 16.10.2017 по 20.10.2017, 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без поважних причин, про що складені відповідні акти, в загальному 26 діб. Інформації про перебування на лікарняному у вказані дні в ході проведення службового розслідування не отримано.

4. У характеристиці, наданої начальником Демидівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області Лопугою О.І. зазначено, що ОСОБА_1 за період служби в Демидівському ВП зарекомендував себе з негативної сторони. Неналежно здійснював реєстрацію й оперативне реагування на заяви та повідомлення, що надходили до підрозділу, допускав порушення вимог наказів, які стосуються роботи чергової служби, за що оголошено догану згідно наказу від 25.07.2017 №772.

5. ОСОБА_1 досить часто перебував на лікарняному та скаржився на погіршення стану здоров'я, що не дозволяло у повній мірі зосереджувати увагу на виконанні службових обов'язків. З серпня 2017 по теперішній час постійно знаходиться на лікарняному.

6. Перевіркою також встановлено, що відносно ОСОБА_1 працівниками ВІОС УКЗ ГУ НП 21.09.2017 вже проводилося службове розслідування щодо його невиїзду 20.08.2017 на проходження стажування до ГУ ГН в Луганській області.

У Висновку від 27.12.2017, за результатами вказаних вище порушень, зазначено, що ОСОБА_1 допущено грубе порушення дисципліни, статті 7 Дисциплінарного статуту, ігноруванні Закону України №580-VIII, що виявилося у відсутності на робочому місці без поважних причин за період з 16.10.2017 по 20.10.2017, 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначено Законом України №580-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України №580-VIII, Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно статті 17 Закону України №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України №580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно статті 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію»» від 23.12.2015 №901-VIII, до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України від 22.02.2006 №3460-IV, яким визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Вимогами статті 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна України базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як попередження про неповну посадову відповідність.

З аналізу статті 7 Дисциплінарного статуту випливає, що порушенням службової дисципліни є порушення законодавства України, Присяги працівника овс, статутів та наказів начальника.

Згідно статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073 (далі іменується - Інструкція №230).

Пунктом 2.1 Інструкції №230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС (рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Інструкції №230).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №230, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 8.1 Інструкції №230 визначено, що підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування. У разі відсутності в начальника, який призначив службове розслідування, повноважень щодо накладення дисциплінарного стягнення в резолютивній частині висновку повинно міститися клопотання до старшого прямого начальника, який наділений відповідним правом, про накладення на особу РНС того чи іншого виду дисциплінарного стягнення (пункт 8.4 Інструкції №230).

Відповідно до пункту 9.1 Інструкції №230, після затвердження висновку службового розслідування його оригінал та матеріали службового розслідування, а також наказ про накладення дисциплінарного стягнення (за наявності) передаються до канцелярії (секретаріату) підрозділу, де проходить службу виконавець, що проводив службове розслідування.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

З аналізу вказаних норм вбачається, що у випадку встановлення та підтвердження відомостей, які стали підставою для призначення службового розслідування, керівник реалізовує запропоноване у висновку службового розслідування дисциплінарне стягнення відносно особи, шляхом винесення відповідного наказу.

Судом встановлено, що до Висновку від 27.12.2017 (який був підставою для прийняття Наказу №1318) відповідачем включено інформацію та відомості, що були отримані в результаті проведення іншого службового розслідування, оформленого Висновком службового розслідування щодо можливих неправомірних дій окремих працівників ГУ НП від 21.09.2017 (далі іменується - Висновок від 21.09.2017) (а.с. 50).

Висновок від 21.09.2017 стосувався епізоду щодо невиїзду ОСОБА_1 20.08.2017 на проходження стажування до ГУ ГН в Луганській області.

Судом встановлено, що на підставі Висновку від 21.09.2017 керівництвом ГУ НП в Рівненській області жодних наказів щодо накладення дисциплінарного стягнення та позивача не приймалося. Тобто, Висновок від 21.09.2017 взагалі не був реалізований в порядку, встановленому законом.

На переконання суду, відповідач не мав жодних правових підстав для включення до Висновку від 27.12.2017 інформації та відомостей, що відображені у Висновку від 21.09.2017, який не було реалізовано.

Відтак, обставини щодо невиїзду ОСОБА_1 20.08.2017 на проходження стажування до ГУ ГН в Луганській області взагалі не підлягають дослідженню та наданню їм оцінки, оскільки такі відомості протиправно та безпідставно включені до Висновку від 27.12.2017.

По епізоду щодо поїздки позивача за кордон до Республіки Польща, суд зазначає наступне.

Позивач звернувся до керівництва ГУ НП в Рівненській області з рапортами від 02.08.2017 та від 17.10.2017 про надання щорічної основної відпустки за 2017 рік та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с. 19, 21).

Дані рапорти погоджено у безпосереднього начальника і скеровано до ГУ НП в Рівненській області.

Проте, як встановлено судом, відповідач жодним чином не повідомив позивача про ненадання йому такої відпустки, а відтак позивач мав усі підстави вважати, що відпустку йому надано. Доказів того, що керівник ГУ НП в Рівненській області не погодив та не надав позивачу відпустку, відповідачем суду не надано.

Крім того, одночасно з рапортом про надання щорічної основної відпустки позивач звернувся до керівництва ГУ НП в Рівненській області з рапортом про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у зв'язку з відпусткою. На підставі вказаного рапорту позивачу виплачену таку допомогу у розмірі посадового окладу, що підтверджується копією рапорту від 02.08.2017 та відповіддю на адвокатський запит від 11.01.2018 (а.с. 20).

Відтак, на переконання суду, позивач мав усі підстави вважати, що відпустку йому надано, та здійснювати виїзди за кордон з 25.08.2017 по 30.08.2017 та з 25.10.2017 по 05.11.2017.

Твердження відповідача про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни через поїздку за кордон є безпідставними, оскільки в розумінні статті 7 Дисциплінарного статуту, позивач не вчиняв дисциплінарного проступку, не порушив законодавства, присяги працівника овс, статутів чи наказів начальника.

Щодо висновку відповідача про те, що в порушення вимог вказівки ГУ НП від 28.01.2016 №80/01/13-2016 позивач не повідомляв про виїзд за кордон керівництво ні в письмовій, ні в усній формах, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься лист «Про порядок виїзду за кордон» №80/01/13-2016, адресований Начальником ГУ ПН в Рівненській області начальникам територіальних відділів, відділень та структурних підрозділів апарату ГУ НП в Рівненській області, відповідно до якого наказано забезпечити контроль за усіма, без виключення, працівниками поліції під час чергових, додаткових відпусток, виїзд у службові відрядження та з інших приватних причин, за межі України, здійснювати лише з дозволу керівника ГУ НП в Рівненській області (а.с. 70).

В листі також зазначено, що працівникам поліції, які мають допуск та доступ до державної таємниці, перед виїздом за межі України необхідно прибувати особисто з погодженим рапортом для проходження інструктажу; інструктаж працівників поліції, які не мають допуску та доступу до державної таємниці, із погодженим рапортом проходити у підрозділах з кадрового забезпечення за місцем проходження служби.

Даним листом також попереджено усіх керівників про персональну відповідальність за виконання даної вказівки.

За змісту даного листа (вказівки) вбачається, що останній доведено до відома начальників територіальних відділів, відділень та структурних підрозділів апарату ГУ НП в Рівненській області - 27.11.2017. Зокрема, з ним ознайомлений і Савченко О.В. - т.в.о. начальника ВІОС УКЗ ГУ НП в Рівненській області, який здійснював службове розслідування відносно позивача та підписував Висновок від 27.12.2017.

Тобто, лист (вказівка) №80/01/13-2016 доведений до відома керівників (27.11.2017) вже після перебування позивача у відпустці та виїзду за кордон (з 25.08.2017 по 30.08.2017 та з 25.10.2017 по 05.11.2017). Окрім того, відповідачем не надано суду жодних доказів ознайомлення позивача з такою вказівкою чи оголошення її змісту особовому складу.

Відтак, посилання відповідача на невиконання позивачем вказівки №80/01/13-2016 є безпідставними та необґрунтованими.

Порядок виїзду за кордон регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» №3857-XII від 21.01.1994 (далі іменується - Закон України №3857-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України №3857-XII, громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Статтею 6 Закону України №3857-XII визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відтак, жодної із підстав, визначених Законом України №3857-XII, відносно позивача не існувало; позивач не мав та не має доступу чи допуску до державної таємниці; позивач за спірний період не мав обов'язку повідомляти будь-який орган про виїзд за кордон чи отримувати будь-який дозвіл на це.

Окрім того, Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України листом повідомив Первинну професійну спілку «Правозахисники країни» на запит від 15.08.2017 про те, що Законом України №580-VIII будь-яких обмежень у пересуванні поліцейського по Україні у вихідні, святкові та неробочі дні не передбачено; виїзди поліцейський до іноземних держав у приватних справах, яким надано допуск до державної таємниці, здійснюються згідно з вимогами Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939; інше нормативними документами не передбачено (а.с. 71, 72).

Спеціальним законом, який визначає умови та порядок проходження служби поліцейським, обмеження, права та обов'язки поліцейських є Закон України №580-VIII. Вказаним законом та іншими нормативно-правовими актами обмежень щодо виїзду за кордон поліцейських, у яких відсутній допуск чи доступ до державної таємниці, не встановлено. Вказаний закон також не встановлює особливого порядку виїзду за кордон працівників Національної поліції.

Таким чином, висновки відповідача щодо даного епізоду є безпідставними та необґрунтованими.

По епізоду щодо обов'язку позивача повідомити безпосереднього начальника про необхідність лікування у закладах системи охорони здоров'я, інших медичних закладах органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи містяться листи від лікувальних закладів, де позивач перебував на лікарняному: КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради з 02.10.2017 по 13.10.2017, ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області» з 16.08.2017 по 31.08.2017 та з 18.09.2017 по 29.09.2017, Рівненська центральна міська лікарня з 01.09.2017 по 15.09.2017, з 24.10.2017 по 03.11.2017 та з 04.12.2017 по сьогоднішній день (а.с. 61, 62, 63, 69).

Також, службовим розслідуванням встановлено, що за період з 16.10.2017 по 20.10.2017, 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без поважних причин, про що складені відповідні акти, в загальному 26 діб. Інформації про перебування на лікарняному у вказані дні в ході проведення службового розслідування не отримано.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться: консультативний лист від 23.10.2017, виданий ОСОБА_1, про направлення на консультацію до кардіолога на додатне обстеження (а.с. 16), Довідка Зарічненської поліклініки про те, що ОСОБА_1 06.11.2017 перебував у лікарні (а.с. 17), Довідка №61 про тимчасову непрацездатність від 10.11.2017 про перебування позивача на лікарняному з 07.11.2017 по 10.11.2017 (а.с. 17), Епікріз Рівненської центральної міської лікарні про те, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 14.11.2017 по 01.12.2017 (а.с. 18).

Відповідач вказує, що позивачем не дотримано вимог, вказаних у Службовій телеграмі від 13.06.2016 №4934/05/12-2016 (а.с. 75).

Так, у Службовій телеграмі полковника поліції С.М. Князєва, адресованій начальникам територіальних підрозділів, галузевих служб ГУ НП та Командирам стройових підрозділів, вказано: вимагаю - про необхідність лікування у закладах системи охороним здоров'я, інших медичних закладах органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування (крім випадків госпіталізації) працівники ГУ НП зобов'язані повідомляти безпосереднього начальника (командира) або особу, яка тимчасово виконує їх обов'язки рапортом, який візується останніми та вклеюється в амбулаторну картку хворого; листи непрацездатності видані в інших лікувально-профілактичних закладах області обов'язково реєструвати в державній установі «Територіальне об'єднання МВС України по Рівненській області» упродовж трьох днів з моменту завершення лікування; зміст телеграми розглянути на оперативній нараді та довести до відома особового складу підрозділів ГУ ГП в Рівненській області під особистий підпис, відомості про ознайомлення долучити до наглядової справи по дотриманню дисципліни та законності.

Судом встановлено, що Службова телеграма ГУНП від 13.06.2016 вих.. №4934/05/12-2016 не доведена до відома позивача. Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що Службова телеграма розглянута на оперативній нараді та доведена до відома особового складу підрозділів ГУ ГП в Рівненській області під особистий підпис; не надав доказів того, що відомості про ознайомлення зі Службовою телеграмою долучено до наглядової справи по дотриманню дисципліни та законності.

Відповідно до статті 49 Конституції України фізична особа має право на надання їй медичної допомоги. Особа має право на вибір лікаря та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій.

Суд звертає увагу на те, що спеціальним законодавством не обмежено прав поліцейського щодо вибору лікаря чи медичного закладу для отримання медичної допомоги та не встановлено обов'язку доповідати керівництву з приводу вибору лікувального закладу.

Щодо відсутності на робочому місці без поважних причин в періоди, зазначені в Наказі №1318, то слід зазначити, що відповідно до своїх функціональних обов'язків інспектора-чергового позивач має особливий характер служби в поліції, який містить такі спеціальні умови як служба позмінно. Тобто, позивач несе службу на протязі 24 годин, відповідно до складеного графіку, а інші дні є вихідними. Звідси випливає, що у дні, коли позивач не перебуває на чергуванні, то не має обов'язку бути присутнім на робочому місці.

Відповідно до статті 91 Закону України №580-VIII, особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції. Для поліцейських установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов'язків. Поліцейським, які виконували службові обов'язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Суд вживав заходи щодо витребування відповідних графіків чергування за місцем служби позивача, однак такі докази не надані суду за їх відсутності.

Щодо відсутності на робочому місці у періоди 16.10.2017 по 20.10.2017, 23.10.2017, суд зазначає наступне: 16.10.2017 - державний вихідний, оскільки відповідно до Указу Президента України №806/2014 від 14.10.2014 року 14 жовтня День захисника України є державним вихідним. Відповідно до статті 67 КЗпПУ, якщо державний вихідний припадає на вихідний день, то він переноситься на наступний за ним робочий день. У зв'язку з тим, що 14 жовтня у 2017 року припало на вихідний день (суботу), то відповідно вихідний було перенесено на 16.10.2017; 17.10.2017 позивач був у приміщенні Демидівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області та погоджував у свого безпосереднього начальника вибуття у чергову відпустку, що стверджується рапортом від 17.10.2017, на наступний день 18.10.2017 позивач прибув у ГУНП в Рівненській області (м. Рівне. вул. Хвильового, 2) для передачі вказаного рапорту в УКЗ ГУ НП в Рівненській області; 19, 20 та 23 жовтня 2017 року позивач не заступав інспектором - черговим до Демидівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області та був переконаний, що перебуває у відпустці, а тому був відсутній обов'язок з'являтися на робочому місці. Крім того 23.10.2017 позивач відвідував лікаря в поліклініці МВС України по Рівненській області, що стверджується Консультативним листом від 23.10.2017; з 06.11.2017 по 10.11.2017 позивач перебував на лікарняному, що стверджується Довідкою №561 та Довідкою 61 від 10.11.2017; з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017, то слід зазначити, що 13 листопада 2017 року позивач не мав обов'язку бути на робочому місці, оскільки графіку чергувань взагалі не було. З 14.11.2017 по 01.12.2017 позивач перебував на лікуванні у Рівненській центральній міській лікарні, що стверджується Епікрізом к.1098.

У Висновку від 27.12.2017 також зазначено, що позивач був відсутній на роботі у вказані вище періоди, про що складені Акти про невихід на роботу (а.с. 76-101).

Суд не приймає до уваги Акти про невихід на роботу за період з 27.11.2017 по 01.12.2017 як належні та допустимі докази відсутності позивача на роботі, оскільки такі акти підписані, зокрема, І.П. Хмаруком - заступником начальника Демидівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області, який відповідно до Наказу від 22.11.2017 №259 о/с перебував у відпустці (а.с. 136). Тобто, така особа, не перебувала на службі та не мала будь-яких правових підстав для складання і підписання таких Актів.

У спірний період позивач перебував на лікуванні в Центральній міській лікарні, якою повідомлено у листі від 13.12.2017 про те, що позивач, зокрема, з 04.12.2017 по даний час (тобто 13.12.2017) лікується.

Щодо посилання у Висновку від 27.12.2017 як на одну з підстав для накладення на позивача дисциплінарного стягнення, на те, що у характеристиці, наданої начальником Демидівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області Лопугою О.І. зазначено, що ОСОБА_1 за період служби в Демидівському ВП зарекомендував себе з негативної сторони. Неналежно здійснював реєстрацію й оперативне реагування на заяви та повідомлення, що надходили до підрозділу, допускав порушення вимог наказів, які стосуються роботи чергової служби, за що оголошено догану згідно наказу від 25.07.2017 №772, суд зазначає наступне.

Службова характеристика - це документ, що характеризує людину позитивно або негативно, описує характер, ділові якості працівника і його професійні навички. При чому, службова характеристика складається одноособово - відповідним керівником органу, та є відображенням його суб'єктивної думки про особу.

До відзиву на позовну заяву відповідачем надано Службову характеристику ОСОБА_1, підписану т.в.о. заступника начальника Демидівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області Л.О. Масовцем, та Службову характеристику ОСОБА_1, підписану начальником Демидівського ВП Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області О.І. Лопугою, відповідно до яких позивачу надано негативну оцінку (а.с. 64, 68).

Суд не приймає до уваги надані відповідачем дві Службові характеристики як належні та допустимі докази, оскільки такі документи містять лише підписи керівників, проте взагалі не містять дати їх складання. Такі характеристики містять лише наступні записи «___.11.2017» та «___.12.2017».

Суд звертає увагу на те, що Службова характеристика взагалі не може бути підставою для висновків про вчинення поліцейським певного дисциплінарного проступку. Такий документ взагалі не стосується предмету службового розслідування.

Як зазначав суд вище, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (стаття 14 Дисциплінарного статуту).

Отже, підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 Дисциплінарного статуту.

Під час розгляду справи по суті, судом встановлено, що позивач не допускав жодного дисциплінарного проступку.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Суд звертає увагу на ту обставину, що ані Висновок від 27.12.2017, ані Наказ №1318 не містять жодних посилань на будь-яке дослідження вказаних вище складових: керівником не враховано та не досліджено ступінь тяжкості проступку; не враховано усіх обставин подій; не визначено та не описано будь-якої ймовірної чи наявної шкоди; не встановлено факту наявності вини; не з'ясовано становлення позивача до виконання службових обов'язків.

Відповідно до пункту 6.2.2. Інструкції №230, обов'язки виконавця (голови, членів комісії): дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування; доповідати начальнику, який призначив службове розслідування, про виявлені порушення законодавства, вимог нормативно-правових актів, а також інші недоліки. Виявляти та досліджувати причини і умови, що сприяли скоєному дисциплінарному проступку, готувати пропозиції щодо їх усунення; у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов'язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта. Акт засвідчується підписами не менше двох осіб, одна з яких обов'язково повинна бути виконавцем. Акт у триденний строк з моменту складання в установленому порядку реєструється в канцелярії (секретаріаті) за місцем проходження служби виконавця, а в разі неможливості - в органі (підрозділі) внутрішніх справ, працівник якого допустив порушення, після чого вказаний акт приєднується до матеріалів службового розслідування. У разі відмови особи надати пояснення на підставі статті 63 Конституції України цей факт документується за допомогою проставляння нею підпису на бланку пояснення, без складання акта. Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування;

За правилами пункту 6.3 Інструкції №230, права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять).

Судом встановлено, що письмові пояснення у позивача під час службового розслідування не відбиралися.

Відповідачем надано суду Акт про відмову надати пояснення від 26.12.2017, складений та підписаний Савченком О.В, Лопугою О.І. та Масовцем Л.О, про те, що позивачу запропоновано у телефонному режимі надати пояснення щодо його відсутності на роботі, проте останній відмовився від надання таких пояснень.

Проте, позивач вказав, що 26.12.2017 жоден з таких осіб до нього не телефонував. Натомість, відповідачем не надано суду доказів того, хто саме телефонував до позивача, о котрій годині, з якого номера телефону, на який номер телефону був здійснений дзвінок, якого змісту була розмова тощо. Тобто, даний Акт не може сприйматися беззаперечним доказом того, про що в ньому зазначено.

Відповідно до пункту 5.1. Інструкції №230, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення (пункт 5.2 Інструкції №230).

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування) (пункт 5.3 Інструкції №230).

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України. (пункт 5.4 Інструкції №230).

Судом встановлено, що позивача взагалі не було ознайомлено з Наказом №1318. Про його існування позивач дізнався за результатами отриманої на адвокатський запит відповіді 24.01.2018. відповідач не надав суду жодних доказів ознайомлення позивача з оскаржуваним Наказом №1318, що свідчить про порушення відповідачем наведених вище норм Інструкції №230.

Наказ №1318 є протиправним, оскільки в ньому не зазначено мотивів обрання ОСОБА_1 виду дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність, оскільки у мотивувальні частині наказу відповідач обґрунтовує обрання крайнього виду дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції, а в наказній його частині наказано накласти дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.

Наказ №1318 містить визначення, що позивачем допущено грубе порушення службової дисципліни.

Суд зазначає, що грубим дисциплінарним проступком вважається факт грубого порушення службової дисципліни, що не містить ознак складу злочину, а саме: невихід на службу без поважних причин; порушення встановленого керівником органу чи підрозділу цивільного захисту розпорядку дня; вживання алкогольних напоїв чи наркотичних засобів у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані чи стані наркотичного сп'яніння; порушення статутних правил несення служби; втрата службового посвідчення, службових документів, бланків суворої звітності; невиконання наказів та розпоряджень начальників, що призвело до неготовності до дій за призначенням та зриву виконання покладених на орган чи підрозділ цивільного захисту завдань; порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, що призвело до псування або втрати закріпленого майна, обладнання та техніки, інших матеріальних збитків, а також завдало шкоди здоров'ю особовому складу органу чи підрозділу цивільного захисту або іншим особам; самовільне відлучення курсантів (слухачів) з розташування навчального закладу; невиконання індивідуальних планів роботи науковим, науково-педагогічним, педагогічним складом, ад'юнктами, докторантами, тощо.

Натомість, відповідачем не доведено того, що позивач допустив саме грубе порушення службової дисципліни.

З наведеного вище випливає, що оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; недобросовісно; нерозсудливо; без дотримання принципу рівності перед законом, з ознаками дискримінації; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за періоди: з 16.10.2017 по 20.10.2017, за 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017, суд зазначає наступне.

Наказом №1318 наказано Начальнику УФЗБО ГУ НП Можейку В.І. заробітну плату за періоди: з 16.10.2017 по 20.10.2017, за 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017, ОСОБА_1 не виплачувати, оскільки такі дні вважаються прогулами.

Враховуючи попередній висновок суду про протиправність Наказу №1318 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та беручи до увагу ту обставину, що судом встановлено факт відсутності прогулів у позивача, суд дійшов висновку про необхідність відновлення майнового права позивача щодо отримання заробітної плати за спірні періоди. Відтак, така позовна вимога підлягає задоволенню.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного Наказу №1318 в порядку статті 77 КАС України, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: 33000, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (місцезнаходження: 33000, місто Рівне, вулиця Хвильового, 2; ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 27 грудня 2017 року №1318 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за періоди: з 16.10.2017 по 20.10.2017, за 23.10.2017, з 06.11.2017 по 10.11.2017, з 13.11.2017 по 17.11.2017, з 20.11.2017 по 24.11.2017, з 27.11.2017 по 01.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31 травня 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.