Справа № 826/3985/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

22 травня 2018 року справа №826/3985/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом1. ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач 1, ОСОБА_1) 2. ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач 2, ОСОБА_2)
доДержавної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України (далі по тексту - відповідач, Держегеокадастр України)
про1) визнання того, що відповідач порушив конституційні права позивачів на отримання обґрунтованої відповіді (достовірної і повної інформації), які гарантовані статтями 32, 34 і 40 Конституції України і статтею 8 Конвенції; 2) визнання того, що відповідач не діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки не вчинив дій щодо перевірки земельно-кадастрових документів земельних ділянок позивачів згідно інформації, представленої у їх заявах №01/06 від 24 червня 2016 року і №02/08 від 07 серпня 2016 року, та надав неповну і суперечливу інформацію; 3) визнання того, що тривалі протиправні дії структурних підрозділів і керівництва відповідача, які унеможливлюють позивачам мирне володіння і розпорядження своєю землею, мають ознаки їх дискримінації за майновим станом, що є порушенням їх прав і свобод, гарантованих статтею 24 Конституції України, статтею 14 Конвенції і статтею 1 Протоколу №12 до Конвенції; 4) встановлення чинності: державного акта на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_5, надану для обслуговування житлового будинку (власники гр. ОСОБА_1, гр. ОСОБА_2), зареєстрованого 17 травня 2005 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_7; державного акта на земельну ділянку площею 0,1123 га з кадастровим номером НОМЕР_6, надану для ведення садівництва (власник гр. ОСОБА_1), зареєстрованого 15 січня 2003 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1147; державного акта на земельну ділянку площею 0,1124 га з кадастровим номером НОМЕР_4 надану для ведення садівництва (власник гр. ОСОБА_2), зареєстрованого 09 вересня 2004 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_8; 5) зобов'язання відповідача провести перевірку (з використанням незалежного структурного підрозділу) наявних у Відділі Держгеокадастру у міста Львові земельно-кадастрових документів земельних ділянок, що розташовані в межах вулиць Лісна і Піскова, за результатами якої: підтвердити або обґрунтовано заперечити наявність документів (Державних актів, Поземельних книг тощо; зареєстрованих або не зареєстрованих у Державному земельному кадастрі) щодо земельної ділянки/ділянок з адресою місцезнаходження АДРЕСА_1, координати якої/яких відрізняються від координат земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_5, НОМЕР_9, НОМЕР_6, НОМЕР_10, НОМЕР_4, земельно-кадастрові дані яких представлені у листі відповідача №К0-3717/0-0.21-2690/6-16 від 20 липня 2016 року та відповідають державним актам, додаткам (14-17, 19, 22); підтвердити або обґрунтовано заперечити наявність документів (Державних актів, Поземельних книг тощо; зареєстрованих або не зареєстрованих у Державному земельному кадастрі) щодо земельної ділянки/ділянок з адресою місцезнаходження АДРЕСА_1, координати якої/яких накладаються або співпадають з координатами земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_5, НОМЕР_9, НОМЕР_6, НОМЕР_10, НОМЕР_4, адресою місцезнаходження яких є АДРЕСА_1; результати перевірки з відповідним обґрунтуванням (зазначенням підстав реєстрації і наданням копій відповідних документів у випадку виявлення ділянок із вказаними ознаками) вислати позивачам рекомендованим листом з повідомленням про вручення
В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав незаконності дій відповідача щодо розгляду заяв позивачів від 24 червня 2016 року, 07 серпня 2016 року та 19 вересня 2016 року, оскільки вважають, що керівник відповідача не використав наявних у нього повноважень для забезпечення незалежної перевірки за заявами позивачів від 24 червня 2016 року №01/06, від 07 серпня 2016 року №02/08 та від 19 вересня 2016 року №01/09, в результаті чого позивачі не отримали достовірну і повну інформацію за своїми заявами

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3985/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач письмового заперечення проти адміністративного позову до суду не надав.

В судове засідання 29 листопада 2017 року сторони не з'явилися, своїх представників до суду не направили; позивачі подали до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів, у зв'язку із чим, на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2018 року закрито провадження в адміністративній справі №826/3985/17 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України, в частині позовних вимог про встановлення чинності: державного акта на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_5, надану для обслуговування житлового будинку (власники гр. ОСОБА_1, гр. ОСОБА_2), зареєстрованого 17 травня 2005 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_7; державного акта на земельну ділянку площею 0,1123 га з кадастровим номером НОМЕР_6, надану для ведення садівництва (власник гр. ОСОБА_1), зареєстрованого 15 січня 2003 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1147; державного акта на земельну ділянку площею 0,1124 га з кадастровим номером НОМЕР_4 надану для ведення садівництва (власник гр. ОСОБА_2), зареєстрованого 09 вересня 2004 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_8.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

24 червня 2016 року позивачі направили голові Держгеокадастру України заяву №01/06, в якій просили: 1) перевірити, чи був або є наявний запис/записи в Поземельній книзі та інших реєстраційних документах, де вказані інші власники/інший власник земельних ділянок/земельної ділянки, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, ніж ті, що перераховані у заяві від 12 березня 2016 року. Зокрема, перевірити документацію щодо ділянок із кадастровими номерами НОМЕР_5, НОМЕР_9, НОМЕР_6, НОМЕР_10 і НОМЕР_4, а можливо також іншими за вказаною вище адресою; 2) перевірити земельно-кадастрову документацію (зокрема, і наявну у Відділі Держземагентства у м. Львові), на підставі якої подавались дані до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова у період з 1996 по 2014 роки (за кожен рік окремо). Позивачі просили звернути увагу на такі земельно-кадастрові дані, як: а) площі земельних ділянок, які знаходиться за адресою АДРЕСА_1; б) їх цільове призначення (категорія земель); в) інформацію про власників (користувачів) цих ділянок; 3) перевірити, які зміни і на якій підставі вносились в Поземельні книги земельних ділянок, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (за всіма внесеними у них відомостями) у період 2003 - 2014 років із зазначенням документів, на основі яких відбувалися нові записи; 4) перевірити дані щодо періодичності подання Відділом Держземагентства у м. Львові інформації про земельно-кадастрові дані за період 1996 - 2014 років до ДПІ у Личаківському районі м. Львова з посиланням на вимоги законодавства; 5) вказати, який орган формує і передає дані державного земельного кадастру щодо земельних ділянок міста Львова для формування даних єдиної державної кадастрової карти України; 6) якщо обробка даних державного земельного кадастру по земельних ділянках міста Львова при формуванні бази даних публічної державної кадастрової карти України здійснюється Відділом Держземагентства у м. Львові, то витребувати пояснення, чому дані по земельних ділянках, що знаходяться на АДРЕСА_1 не є включені в єдину електронну кадастрову карту України, а у випадку не надання (не внесення) таких даних - пояснення причин не внесення цих даних; 7) якщо зазначений Відділ не передає дані державного земельного кадастру по земельних ділянках міста Львова для формування бази даних публічної державної кадастрової карти України, то надати пояснення, яка установа із земельних питань міста Львова зобов'язана формувати і передавати дані по земельних ділянках вул. Лісна. 8а, м. Львів для їх включення в публічну електронну кадастрову карту України; 8) якщо Держгеокадастр або установа, яка є в його структурі, зобов'язаний/-а формувати і передавати дані по земельних ділянках для їх включення в публічну електронну карту України, то просили терміново внести дані земельних ділянок позивачів в її базу.

У відповідь на заяву позивачів від 24 червня 2016 року №01/06 відповідач направив позивачам лист "Про розгляд звернення" від 20 липня 2016 року №КО-3717/0-0.21-2690/6-16.

07 серпня 2016 року позивачі направили голові Держгеокадастру України заяву №02/08, в якій просили: 1) перевірити і повідомити позивачів про всі наявні записи в Поземельних книгах ти інших реєстраційних земельно-кадастрових документах за період 2003 - 2006 років щодо земельних ділянок, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, зокрема про їх власників користувачів, площі, внесені зміни та підстави внесення цих змін тощо. Зокрема, перевірити документацію щодо ділянок із кадастровими номерами НОМЕР_5, НОМЕР_6, а особливо НОМЕР_9, НОМЕР_10 і НОМЕР_4, а можливо також іншими за вказаною вище адресою; 2) підтвердити факт втрати чинності Державного акта права власності на земельну ділянку 0,1124 га (власник гр. ОСОБА_2) із кадастровим номером НОМЕР_4, зареєстрованого 09 вересня 2004 року у відповідній Книзі записів та повідомити позивачам правові підстави втрати чинності цього акта із зазначенням всіх необхідних реквізитів наявних у таких випадках документів; 3) перевірити і повідомити позивачів про наявність документів із земельно-кадастровими даними (зокрема, у Відділі Держземагентства у м. Львові), які подавались до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м, Львова у період з 1996 по 2016 роки (із виокремленням переданих даних за кожен рік окремо). У випадку їх наявності позивачі просили звернути увагу на такі земельно-кадастрові дані, як: а) площі земельних ділянок, які знаходиться за адресою АДРЕСА_1; б) їх цільове призначення (категорія земель); в) інформацію про власників (користувачів) цих ділянок, оскільки ці дані можуть не співпадати із даними документів, що наведені у листі відповідача №КО-3717/0-0.21-2690/6-16 від 20 липня 2016 року. У випадку відсутності таких документів позивачі просили перевірити наявність і терміни зберігання такого типу документів; 4) перевірити і повідомити позивачів дані про власників земельних ділянок із кадастровими номерами НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_4, які на даний час є відображені в публічній електронній кадастровій карті України і про те, чи ці ділянки є зареєстровані за адресою АДРЕСА_1.

Станом на 19 вересня 2016 року відповідь на заяву від 07 серпня 2016 року №02/08 позивачі не отримали, тому 19 вересня 2016 року направили голові Держгеокадастру України повторну заяву №01/09, прохальна частина якої аналогічна прохальній частині заяви від 07 серпня 2016 року №02/08.

Після направлення повторної заяви від 19 вересня 2016 року позивачі отримали поштою лист відповідача "Про розгляд колективного звернення" від 07 вересня 2016 року №Х-3717/1-0.21-3216/6-16 у відповідь на заяву від 07 серпня 2016 року №02/08.

Окрім того, позивачами отримано поштою лист відповідача "Про розгляд колективного звернення" від 20 жовтня 2016 року №КО-5256/0-0.21-3779/6-16, який у відповідь на заяву від 19 вересня 2016 року №01/09 містив повідомлення про те, що на аналогічне за змістом звернення від 07 серпня 2016 року №02/08 відповідач надав вичерпну відповідь по суті листом від 07 вересня 2016 року №Х-3717/1-0.21-3216/6-16.

Як стверджують позивачі, вони не отримали належних та повних відповідей на свої заяви від 24 червня 2016 року, 07 серпня 2016 року та 19 вересня 2016 року та достовірну інформацію за своїми заявами, вважають, що керівник відповідача не використав наявних у нього повноважень для забезпечення незалежної перевірки за заявами позивачів від 24 червня 2016 року №01/06, від 07 серпня 2016 року №02/08 та від 19 вересня 2016 року №01/09.

Матеріали справи підтверджують, та не заперечується позивачами, що письмові звернення від 24 червня 2016 року №01/06, від 07 серпня 2016 року №02/08 та від 19 вересня 2016 року №01/09 є заявами, які повинні бути розглянуті відповідачем з урахуванням вимог Закону України "Про звернення громадян".

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, регулює Закон України "Про звернення громадян".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини третьої статті 3 Закону України "Про звернення громадян" заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 7 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про звернення громадян" письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Окрім того, відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 6 частини першої статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Стосовно позовних вимог про визнання того, що відповідач порушив конституційні права позивачів на отримання обґрунтованої відповіді (достовірної і повної інформації), які гарантовані статтями 32, 34 і 40 Конституції України і статтею 8 Конвенції, та визнання того, що відповідач не діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки не вчинив дій щодо перевірки земельно-кадастрових документів земельних ділянок позивачів згідно інформації, представленої у їх заявах №01/06 від 24 червня 2016 року і №02/08 від 07 серпня 2016 року, та надав неповну і суперечливу інформацію необхідно зазначити наступне.

Заяви позивачів від 24 червня 2016 року, 07 серпня 2016 року та від 19 вересня 2016 року містили усі необхідні реквізити, передбачені Законом України "Про звернення громадян".

Матеріали справи підтверджують та не спростовано відповідачем жодними засобами доказування, що лист відповідача від 20 липня 2016 року на заяву позивачів від 24 червня 2016 року №01/06 не містить вичерпної відповіді на питання №3 заяви стосовно підстав втрати чинності державного акту на право власності на земельну ділянку від 09 вересня 2004 року на земельну ділянку площею 0,1124 га з кадастровим номером НОМЕР_4, про що зазначено у листі відповідача від 20 липня 2016 року.

Лист відповідача від 20 липня 2016 року не містить причин не внесення даних про земельні ділянки позивачів, перелічені у заяві від 24 червня 2016 року №01/06, станом на 20 червня 2016 року до публічної електронної кадастрової карти України, а містить лише констатування факту внесення такої інформації станом на день формування відповіді на заяву від 24 червня 2016 року №01/06, що свідчить про неповну відповідь на питання №5-№8 заяви позивачів від 24 червня 2016 року №01/06.

Окрім того, лист відповідача від 07 вересня 2016 року на заяву позивачів від 07 серпня 2016 року №02/08 також не містить повних відповідей на усі викладені у заяві питання позивачів та належного обґрунтування відсутності відповідей на усі питання.

Так, лист відповідача від 07 вересня 2016 року не містить відповіді на питання №2 заяви від 07 серпня 2016 року.

У заяві від 07 серпня 2016 року №02/08 позивачі зазначали та звертали увагу відповідача на те, що у листі відповідача від 20 липня 2016 року №КО-3717/0-0.21-2690/6-16 стосовно однієї із земельних ділянок позивачів зазначено, що "...площею 0,1124 га з кадастровим номером НОМЕР_4, надану для ведення садівництва відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку (втратив чинність), зареєстрованого 09.09.2004 у Книзі записів ... , виданого на підставі договору дарування земельної ділянки від 13.12.2003 серії НОМЕР_3 та ухвали Львівської міської ради №102 від 31.10.2002 взамін державних актів на право власності на земельну ділянку, зареєстрованих за №№1146 та 1148 (колишній власник гр. ОСОБА_2.).".

Підстави втрати чинності вищезазначеного державного акту від 09 вересня 2004 року у листі від 20 липня 2016 року відсутні, як наслідок, позивачі в заяві від 07 серпня 2016 року №02/08 просили, серед іншого, підтвердити факт втрати чинності Державного акта права власності на земельну ділянку 0,1124 га (власник гр. ОСОБА_2) із кадастровим номером НОМЕР_4, зареєстрованого 09 вересня 2004 року у відповідній Книзі записів та повідомити позивачам правові підстави втрати чинності вищезазначеного акта із зазначенням всіх необхідних реквізитів наявних у таких випадках документів.

Проте, лист відповідача від 07 вересня 2016 року не містить відповіді на вищезазначене питання №2 заяви позивачів від 07 серпня 2016 року №02/08.

Окрім того, у листі відповідача від 07 вересня 2016 року без належного обґрунтування міститься інформація протилежна інформації, яка містилася у листі відповідача від 20 липня 2016 року, а саме зазначено про чинність вищезазначеного державного акта від 09 вересня 2004 року, без належного обґрунтування зазначення у двох листах протилежної за змістом інформації.

Лист відповідача від 07 вересня 2016 року не містить також повної відповіді на питання №3 заяви позивачів від 07 серпня 2016 року №02/08, а зазначено лише, що в листі від 20 липня 2016 року надані відомості про земельні ділянки, які подавались Відділом Держгеокадастру у м. Львові до Державної податкової інспекції у м. Львові, зокрема, про їх площі та цільове призначення.

Проте, в листі відповідача від 20 липня 2016 року у відповідь на аналогічне питання заяви позивачів від 24 червня 2016 року №01/06 зазначено, що до податкового органу інформація надавалася Відділом Держгеокадастру у м. Львові протягом 2003-2014 років з періодичністю раз у півроку.

Отже, позивачі не отримали від відповідача повної відповіді на питання №3 заяви від 07 серпня 2016 року №02/08 без належного обґрунтування відсутності відповіді на питання №3.

В листі відповідача від 07 вересня 2016 року відсутня відповідь на питання №4 заяви позивачів від 07 серпня 2016 року №02/08, а міститься лише пропозиція позивачам скористатися офіційним веб-сайтом Держегеокадастру за відповідним посиланням.

Судом встановлено, що листи відповідача від 20 липня 2016 року, 07 вересня 2016 року та 20 жовтня 2016 року також не містять інформації про проведення перевірок, про які просили позивачі в своїх заявах від 24 червня 2016 року, 07 вересня 2016 року та 19 вересня 2016 року, або обґрунтування відсутності необхідності в проведенні таких перевірок.

Окрім того, матеріали справи підтверджують, що згідно повідомлення про вручення заява позивачів від 07 серпня 2016 року №02/08 отримана відповідачем 10 серпня 2016 року.

Проте, відповідь на заяву від 07 серпня 2016 року №02/08 направлена позивачам лише 14 вересня 2016 року, що свідчить про порушення відповідачем норм Закону України "про звернення громадян" щодо строків надання відповіді на заяву громадян.

З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що відповідачем під час надання відповідей на заяви позивачів від 24 червня 2016 року, 07 серпня 2016 року та 19 вересня 2016 року порушено норми чинного законодавства в частині надання повної та достовірної інформації за заявами громадян та норми законодавства щодо строків розгляду заяв громадян.

Окрім того, в порушення статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запропоновано позивачам самостійно скористатися інтернет-ресурсом без надання відповіді на поставлене позивачами питання та надання відповідної інформації.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне також зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 (далі по тексту - Положення), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно пункту 2 Положення Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Підпунктом 1 пункту 3 Положення передбачено, що основним завданням Держгеокадастру є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до пункту 4 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого: організовує та здійснює державний нагляд (контроль): а) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: веденням державного обліку і реєстрацією земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах; здійснює ведення та адміністрування Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; веде поземельні книги та видає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки; забезпечує користування відомостями Державного земельного кадастру, організовує роботи з підготовки та підвищення кваліфікації державних кадастрових реєстраторів; забезпечує створення, формування і ведення Державного фонду документації із землеустрою; здійснює державний нагляд у сфері землеустрою; здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю Держгеокадастру, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Згідно підпункту 1 пункту 5 Положення Держгеокадастр з метою організації своєї діяльності забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, здійснення заходів щодо запобігання корупції і контроль за їх реалізацією в апараті Держгеокадастру, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління.

Відповідно до пункту 4 Типового положення про уповноважений підрозділ (особу) з питань запобігання та виявлення корупції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 вересня 2013 року №706 (далі по тексту - Типове положення), основними завданнями уповноваженого підрозділу є: 1) підготовка, забезпечення та контроль за здійсненням заходів щодо запобігання корупції; 2) надання методичної та консультаційної допомоги з питань дотримання вимог антикорупційного законодавства; 3) участь в інформаційному та науково-дослідному забезпеченні здійснення заходів щодо запобігання та виявлення корупції, а також міжнародному співробітництві в зазначеній сфері; 4) проведення організаційної та роз'яснювальної роботи із запобігання, виявлення і протидії корупції; 6) здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів; 7) здійснення контролю за дотриманням антикорупційного законодавства.

Згідно пункту 5 Типового положення уповноважений підрозділ відповідно до покладених на нього завдань: 1) розробляє та проводить заходи щодо запобігання корупційним правопорушенням, а також здійснює контроль за їх проведенням; 2) надає іншим структурним підрозділам органу виконавчої влади, підприємства, установи, організації та їх окремим працівникам роз'яснення щодо застосування антикорупційного законодавства; 3) вживає заходів до виявлення конфлікту інтересів та сприяє його усуненню, контролює дотримання вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів, а також виявляє сприятливі для вчинення корупційних правопорушень ризики в діяльності посадових і службових осіб органу виконавчої влади, підприємства, установи та організації, вносить їх керівникам пропозиції щодо усунення таких ризиків; 4) надає допомогу в заповненні декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; 6) у разі виявлення фактів, що можуть свідчити про вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень посадовими чи службовими особами органу виконавчої влади, підприємства, установи та організації, інформує в установленому порядку про такі факти керівника органу виконавчої влади (його апарату), підприємства, установи та організації, а також правоохоронні органи відповідно до їх компетенції; 7) веде облік працівників органу виконавчої влади, підприємства, установи та організації, притягнутих до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень; 8) взаємодіє з підрозділами з питань запобігання та виявлення корупції державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спеціально уповноваженими суб'єктами у сфері протидії корупції; 9) розглядає в межах повноважень повідомлення щодо причетності працівників органу виконавчої влади, підприємства, установи та організації до вчинення корупційних правопорушень; 10) повідомляє у письмовій формі керівникові органу виконавчої влади, посадовій особі Секретаріату Кабінету Міністрів України, визначеній Міністром Кабінету Міністрів України, та спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції про факти, що можуть свідчити про вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень посадовими особами органу виконавчої влади, територіального органу, підприємства, установи, організації.

Пунктом 8 Типового положення встановлено, що працівники уповноваженого підрозділу органу виконавчої влади проводять або беруть участь у проведенні в установленому порядку службового розслідування (перевірки) в органі виконавчої влади з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог антикорупційного законодавства.

Отже, нормами законодавства, що регулюють діяльність відповідача та його структурних підрозділів визначено порядок дій відповідача у випадку виявлення фактів, що можуть свідчити про вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень посадовими особами органу виконавчої влади, територіального органу, підприємства, установи, організації.

Підстави не проведення за заявами позивачів перевірок, про які просили позивачі у своїх заявах, у листах відповідача відсутні.

До суду не надано та в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують, що описані у заявах позивачів факти не свідчать про вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень посадовими особами органу виконавчої влади.

Вище встановлено, що відповідачем під час надання відповідей на заяви позивачів від 24 червня 2016 року, 07 серпня 2016 року та 19 вересня 2016 року порушено норми чинного законодавства в частині надання повної та достовірної інформації за заявами громадян та норми законодавства щодо строків розгляду заяв громадян.

Враховуючи викладене, з метою повного та належного захисту порушених прав позивачів, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути заяви позивачів від 24 червня 2016 року №01/06, 07 серпня 2016 року №02/08 та від 19 вересня 2016 року №01/09 та надати на них обґрунтовані та повні відповіді з урахуванням висновків суду.

Зазначене узгоджується з положеннями пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивачів в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про визнання того, що тривалі протиправні дії структурних підрозділів і керівництва відповідача, які унеможливлюють позивачам мирне володіння і розпорядження своєю землею, мають ознаки їх дискримінації за майновим станом, що є порушенням їх прав і свобод, гарантованих статтею 24 Конституції України, статтею 14 Конвенції і статтею 1 Протоколу №12 до Конвенції, необхідно зазначити наступне.

До суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази наявності в діях відповідача ознак дискримінації позивачів за майновим станом.

Обґрунтування таких ознак відсутнє і в позовній заяві позивачів та доданих до неї документах, як наслідок, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача провести перевірку (з використанням незалежного структурного підрозділу) наявних у Відділі Держгеокадастру у міста Львові земельно-кадастрових документів земельних ділянок, що розташовані в межах вулиць Лісна і Піскова, за результатами якої: підтвердити або обґрунтовано заперечити наявність документів (Державних актів, Поземельних книг тощо; зареєстрованих або не зареєстрованих у Державному земельному кадастрі) щодо земельної ділянки/ділянок з адресою місцезнаходження АДРЕСА_1, координати якої/яких відрізняються від координат земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_5, НОМЕР_9, НОМЕР_6, НОМЕР_10, НОМЕР_4, земельно-кадастрові дані яких представлені у листі відповідача №К0-3717/0-0.21-2690/6-16 від 20 липня 2016 року та відповідають державним актам, додаткам (14-17, 19, 22); підтвердити або обґрунтовано заперечити наявність документів (Державних актів, Поземельних книг тощо; зареєстрованих або не зареєстрованих у Державному земельному кадастрі) щодо земельної ділянки/ділянок з адресою місцезнаходження АДРЕСА_1, координати якої/яких накладаються або співпадають з координатами земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_5, НОМЕР_9, НОМЕР_6, НОМЕР_10, НОМЕР_4, адресою місцезнаходження яких є АДРЕСА_1; результати перевірки з відповідним обґрунтуванням (зазначенням підстав реєстрації і наданням копій відповідних документів у випадку виявлення ділянок із вказаними ознаками) вислати позивачам рекомендованим листом з повідомленням про вручення, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Заяви позивачів від 24 червня 2016 року, 07 серпня 2016 року та від 19 вересня 2016 року не містили прохання до відповідача провести перевірку або надати позивачам інформацію, яка аналогічна інформації, яка міститься у вищезазначеній позовній вимозі.

Отже, оскільки відповідач не отримував від позивачів у відповідних заявах вимоги про надання відповіді на вищезазначене питання та/або проведення перевірки для надання відповіді на вищезазначене питання, він і не має обов'язку надавати відповідь на таке питання, як наслідок, протиправність дій відповідача у ненаданні відповіді на зазначене вище питання відсутня, що свідчить про передчасність позовних вимог в цій частині та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність своїх дій під час надання відповідей на заяви позивачів з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 3; код за ), які виразилися у наданні неповної відповіді на заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 24 червня 2016 року №01/06, 07 серпня 2016 року №02/08 та від 19 вересня 2016 року №01/09.

3. Зобов'язати Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру України (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 3; код за ) повторно розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 24 червня 2016 року №01/06, 07 серпня 2016 року №02/08 та від 19 вересня 2016 року №01/09 та надати на них обґрунтовані та повні відповіді з урахуванням висновків суду.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов