Справа № 689/499/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 689/499/18

Головуючий у 1-й інстанції: Кульбаба А.В.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

04 червня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області лейтенанта поліції Кухарука Олександра Андрійовича на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 18 квітня 2018 року (суддя Кульбаба А.В., повний текст рішення складено 23.04.2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області лейтенанта поліції Кухарука Олександра Андрійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року позивач звернувся до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області лейтенанта поліції Кухарука Олександра Андрійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 17.02.2018р. серія БР №053880, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн..

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 18 квітня 2018 року позов задоволено частково, а саме, визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 17 лютого 2018 року серія БР № 053880. В задоволенні вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 18 квітня 2018 року, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема, в обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення від 18 квітня 2018 року прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що судом не в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 17 лютого 2018 року серія БР № 053880, яка винесена інспектором роти № 2 батальйону УПП у Хмельницькій області лейтенантом поліції Кухаруком О.А., встановлено, що 16 лютого 2018 року о 23 год. 30 хв. в смт. Ярмолинці Хмельницької області по вул. Хмельницькій, 55а, ОСОБА_3 керував транспортним засобом Opel Astra НОМЕР_1, не маючи при собі реєстраційного документу на т.з., чим порушив п.п. 2.1.б ПДР України. ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, звернувся до суду з позовом про її скасування.

Приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б твердження позивача, та не довів правомірність прийняття постанови від 17 лютого 2018 року серія БР № 053880.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 зазначеного Закону визначено основні права та обов'язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 "б" ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов'язковому технічному контролю.

Статтею 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред"явила для перевірки реєстраційного документа на транспортний засіб. А згідно п. 2.1.б Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Суд першої інстанції, під час розгляду справи, взявши до уваги показання свідків та пояснення позивача прийшов до висновку, позивачем не було порушено вимоги п. 2.1.б ПДР України, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв"язку з чим ОСОБА_3 був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності.

Так, свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що 16 лютого 2018 року приблизно о 23 годині він разом з ОСОБА_3 на його власному автомобілі Opel Astra д.н.з. НОМЕР_1 поїхали в кафе «Орхідея» попити кави, при цьому за кермом транспортного засобу перебував він, а ОСОБА_3 сидів на передньому пасажирському сидінні. Відразу до кафе підійшли їх знайомі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Він пішов в приміщення кафе замовити каву, а хлопці сіли в автомобіль, щоб зігрітися. Технічна документація на транспортний засіб була в бардачку.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що 16 лютого 2018 року ввечері поблизу кафе він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 побачили знайомих ОСОБА_4 та ОСОБА_3. ОСОБА_4 пішов в кафе за кавою, а вони вирішили присісти в автомобіль, оскільки було холодно. ОСОБА_3 сів на місце водія, ОСОБА_7 на переднє пасажирське сидіння, а він та ОСОБА_6 на заднє. Вони сиділи в автомобілі, спілкувалися, нікуди не їхали. Після цього до них під"їхав автомобіль патрульної поліції. Працівники патрульної поліції вийшли з свого автомобіля, відразу підійшли до їхнього транспортного засобу та без будь-яких пояснень витягнули ОСОБА_3 з-за керма автомобіля. Ніхто з них не говорив пред"явити документи на транспортний засіб. В ОСОБА_3 були при собі документи: службове посвідчення та посвідчення водія. Вони їм говорили, що технічна документація на автомобіль знаходиться в бардачку.

Надані пояснення свідка ОСОБА_5 підтвердив також свідок ОСОБА_6. Крім того зазначив, що під час оформлення протоколу та постанови, вони повідомили патрульним, що автомобіль належить ОСОБА_8 і на нього є документи.

При цьому судом не взято до уваги як доказ відеозапис , наданий відповідачем, оскільки на думку суду з нього не вбачається, що позивач керував вказаним транспортним засобом. Зокрема, автомобіль, який рухається попереду, неможливо ідентифікувати, а тримання позивача за кермо автомобіля та відпускання ногою педалі, не свідчить про керування транспортним засобом. В судовому засіданні позивач не заперечив ту обставину, що сидів в автомобілі на місці водія транспортного засобу, однак ним не керував.

Під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів здійснено перегляд відеозапису патрульної поліції та встановлено, що в ході безперервної зйомки спостерігається автомобіль, що хаотично рухається по всій проїжджій частині з увімкнутим покажчиком лівого повороту (час відео 23:29:08-23:29:30); після зупинки транспортного засобу у нього працює світло фар та лівий покажчик повороту (час відео 23:29:35- 23:29:50), при цьому позивач тримається за кермо та відпускає ногою педаль (час відео 23:29:48-23:29:52), в подальшому на запитання Інспектора до ОСОБА_3 «Чому не стаємо на законну вимогу працівника поліції» водій відповів «Не чули» (час відео 23:29:55 -23:29:58); також пасажир автомобіля Opel Astra, що сидів на передньому пасажирському сидынны(23:29:47-23:29:53) повідомляє: «просто ви нас зупиняли...» (час віде: 23:30:42).

Колегія суддів не погоджується з твердженням суду першої інстанції, що пояснення одного з пасажирів, що знаходився з позивачем в автомобілі (додаток 1 відеофайл , початок відео ) не може слугувати в силу ст.251 КУпАП доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки працівниками поліції свідки не допитувалися.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначено: законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративні відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичне режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм істандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Встановлено, що фіксація пояснення здійснювалась на нагрудний відеореєстратор поліцейського, який зазначений в п.8 постанови, його надає пасажир автомобіля - тобто свідок події, а відтак, в розумінні ст.251 КУпАП єдоказом у справі про адміністративне правопорушення, при цьому дане пояснення є належним доказом відповідно до ст.73 КАС України.

Таким чином, судом першої інстанції не надано належної оцінки всім доказам, наявним в матеріалах справи, тобто прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова відповідача є правомірною та не підлягає скасуванню, оскільки позивачем порушено п.п. 2.1.б Правил дорожнього руху, що підтверджується відеозаписом.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується під час апеляційного розгляду справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена 126 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки рішення суду.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищезазначене, приписи норм чинного законодавства України, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та в спосіб передбачений Конституцією України, законами та іншими нормативно - правовими актами України.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області лейтенанта поліції Кухарука Олександра Андрійовича задовольнити.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 18 квітня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 червня 2018 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.