Справа № 817/942/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2018 року м. Рівне №817/942/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; позивача - ОСОБА_1; представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 26 січня 2018 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_3 (далі іменується позивач) до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2017 №618-50, яким визначено суму податкового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 6132 грн. 79 коп.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить на праві власності обєкт нерухомого майна будівля, виробничо-сервісний центр літ А-2, за адресою: місто Рівне, вулиця Будівельників, 10б, загальною площею 890,1 кв. м. Фіскальним органом здійснено нарахування суми податкового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 05.12.2017. Позивач вказує, що в силу підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, він звільнений від сплати такого податку, оскільки належний йому обєкт є будівлею промисловості.

Ухвалою суду від 04.04.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 26.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті.

У судове засідання прибув позивач, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач вказує, що належне позивачу нежитлове приміщення не відноситься до будівель промисловості, а відтак пільга, встановлена підпунктом «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, на позивача не розповсюджується.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 31.05.2018.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Головним управлінням ДФС у Рівненській області сформовано лист на імя ОСОБА_3 від 05.12.2017 №437/17-00-50-02, в якому вказано про результати розгляду заяви позивача щодо звірки даних обєкта нежитлової нерухомості (а.с. 14).

Так, у листі фіскальний орган зазначив, що внаслідок проведення звірки відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України (далі іменується ПК України), та на підставі наданих позивачем документів встановлено, що за останнім зареєстрована будівля, виробничо-сервісний центр літ А-2, за адресою: місто Рівне, вулиця Будівельників, 10б, загальною площею 890,1 кв. м. Фіскальний орган зазначив, що дана будівля не відноситься до обєктів будівель промисловості, а відтак пільга щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на позивача не розповсюджується.

Того ж дня, 05.12.2017 фіскальним органом сформовано податкове повідомлення-рішення №618-50, яким визначено суму податкового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 6132 грн. 79 коп. за 2016 рік (а.с. 9).

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 05.12.2017 №618-50, Державною фіскальною службою України (ДФС) винесено рішення від 15.03.2018 №3636/Я/99-99-4-02-01-14, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін (а.с. 10-13).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За приписами підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України, обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпункт 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України визначає перелік обєктів, які не є обєктами оподаткування, зокрема, є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 08.12.2014, позивачу належить обєкт нерухомого майна будівля, виробничо-сервісний центр літ. А-2, місто Рівне, вул. Будівельників, 10б, площа 890,1 кв. м., що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 18, 19).

Відповідач вказує, що належне позивачу на праві власності нерухоме майно нежитлове приміщення, не відноситься до будівель промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, а тому пільга, встановлена підпунктом є) підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, на такого платника податку не поширюється.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, обєкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Суд звертає увагу на те, що норми чинного законодавства, зокрема, й ПК України, не містять визначення поняття «будівлі промисловості».

Національним класифікатором України ДК 009:2010, затвердженим Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року №530 (далі іменується ДК 009:2010), встановлено, що економічна діяльність процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі іменується - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) «Резервуари, силоси та склади» належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку, що будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-200, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В матеріалах справи міститься також витяг з Технічної документації із землеустрою від 07.04.2013, відповідно до якої така документація стосувалася документів, що посвідчують право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) підприємця ОСОБА_3 саме для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для будівництва та експлуатації споруди «Виробничо-сервісний центр» в м. Рівне на вул. Будівельників, 1а) (а.с. 57).

Відповідно до Декларації від 20.11.2014 визнано готовність обєкта до експлуатації (а.с. 61).

Відповідно до наказу «Про присвоєння адреси» від 01.12.2014 №290 обєкту нерухомого майна, що належить позивачу, присвоєно адресу: м. Рівне, вул. Будівельників, 10-б (а.с. 20).

Крім того, положення підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого підпунктом 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 ПК України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у підпункті 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 ПК України, не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам, до об'єктів, які не оподатковуються в силу закону.

З огляду на вищенаведені положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що належний позивачу виробничо-сервісний центр літ. А-2, має ознаки будівель промисловості, а тому в силу положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, він не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Окрім того, відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпункт 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України містить дві умовні частини:

обчислення податку з обєктів житлової нерухомості (підпункти а), б), в), г), д), г), та

обчислення податку з обєктів нежитлової нерухомості.

З матеріалів справи вбачається, що фіскальний орган здійснив нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - нежитлове приміщення, за 2016 рік (базовий податковий період).

Відтак, відповідач був зобовязаний надіслати (вручити) позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення до 01 липня 2017 року. Проте, такої вимоги фіскальний орган не дотримався та сформував оскаржуване рішення лише 05.12.2017.

Правова позиція з даного питання викладена в Постанові Верховного Суду від 31.01.2018 К/9901/1438/17 №822/2624/16.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в порядку статті 77 КАС України, а відтак таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачена сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. відповідно до квитанції №2 від 30.03.2018, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (місце проживання: 33027, місто Рівне, вулиця Петрусенка, 14; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Рівненській області (місцезнаходження: 33023, місто Рівне, вулиця Відінська, 12; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 05 грудня 2017 року №618-50.

Стягнути на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 суму судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 червня 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.