Справа № 638/18341/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції : Семіряд І.В.

29 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 638/18341/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представника відповідача - Тіщенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова (м. Харків) від 28.02.2018 р. по справі № 638/18341/17

за позовом ОСОБА_3

до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3) звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської Ради (далі по тексту - Департамент містобудування, відповідач), в якому просила суд :

- визнати протиправними дії Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської Ради щодо відмови у наданні будівельного паспорта та поверненню пакета документів, доданих до заяви позивача від 27.03.2017 про надання будівельного паспорта на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Департамент містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської Ради надати позивачу будівельний паспорт на забудову земельної ділянки розміром 0,0583 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 р. по справі № 638/18341/17 адміністративний позов ОСОБА_3 до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради про визнання дії протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 пропущений строк для звернення до суду.

Визнано протиправними дії Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської Ради щодо відмови у наданні будівельного паспорта та поверненню пакета документів, доданих до заяви позивача від 27.03.2017 про надання будівельного паспорта на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано відповідача надати позивачу будівельний паспорт на забудову земельної ділянки розміром 0,0583 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Харківської міської ради судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 р. по справі № 638/18341/17 скасувати, винести постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що рішення про відмову у видачі будівельного паспорту ОСОБА_3 було прийнято не Департаментом містобудування, а Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради, яке є самостійним виконавчим органом Харківської міської ради та окремою юридичною особою. Отже, Департамент містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської Ради не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не може відповідати за рішення іншого самостійного органу Харківської міської ради. Крім того, стверджує про відсутність у позивачки поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, та необґрунтованість висновку суду першої інстанції про поновлення цього строку. Так, на думку відповідача, відповідь Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради від 03.04.2017 про відмову у видачі ОСОБА_3 будівельного паспорту є належним чином обґрунтованою, а тому посилання позивачки на необхідність отримання додаткової розгорнутої відповіді не заслуговують на увагу. Отже, на думку відповідача, строк звернення до суду обчислюється саме з дати отримання оспорюваного рішення від 03.04.2017, і станом на дату складення даного позову - 30.11.2017 - цей строк сплив. Пояснив, що спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 відповідно до Плану зонування території міста Харкова належить до житлової зони, а саме: підзони змішаної багатоповерхової забудови та громадської забудови Ж-3 (багатоквартирні житлові будинки 4-5 поверхів), Ж-4 (багатоквартирні житлові будинки 6-16 поверхів). З посиланням на ст.ст.1, 8, 17, 18, 21, 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.2.4 Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 року № 103, стверджує про правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у видачі будівельного паспорту, оскільки у спірних відносинах мала місце невідповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні - плану зонування території міста Харкова, а саме позивач мав намір побудувати об'єкт, який не є багатоквартирним житловим будинком від 4 до 5 поверхів або від 6 до 16 поверхів. При цьому, позивач мав право внести пропозиції щодо внесення змін до Плану зонування території м. Харкова в рамках проведення процедури громадських слухань, однак, такою можливістю не скористався. З вказівкою на ч.2 ст.13, ч.3 ст.375 ЦК України стверджує, що відповідач не обмежував позивача у реалізації права користування належною йому земельною ділянкою, а своїм рішенням діяв на захист інтересів територіальної громади та з метою збереження умов та правил містобудівної діяльності. Зазначив, що зобов'язання судом Департаменту надати позивачці будівельний паспорт забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Враховуючи викладене, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправною відмови від 03.04.2017 у видачі будівельного паспорту та для зобов'язання відповідача видати позивачці такий паспорт.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 по справі № 638/18341/17 скасувати, винести нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2013 є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 580 кв.м., цільове призначення ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 27.03.2017 позивачка звернулась до Департаменту містобудування за отриманням будівельного паспорту для забудови земельної ділянки. Листом Департаменту містобудування позивачу було відмовлено з посиланням на невідповідність намірів забудови земельної ділянки плану зонінгу м. Харкова, затвердженого рішенням сесії Харківської міської ради від 27.02.2013 № 1024/13 зі змінами, затвердженими рішенням сесії Харківської міської ради 26.10.2016 №396/16. З посиланням на ч.3 ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вказує, що зонування території повинно здійснюватися з дотриманням вимог урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території. Однак, рішення Харківської міської ради від 27.02.2013 № 1024/13 «Про затвердження плану зонування території (зонінгу) міста Харкова», зі змінами, затвердженими рішенням сесії Харківської міської ради від 26.10.2016 № 396/16 «Про затвердження внесення змін до плану зонування території (зонінгу) міста Харкова», яким належна позивачу земельна ділянка була віднесена до зони змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови Ж-3 та до змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови Ж-4, прийняте без урахування ч.3 ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також того, що цільовим призначенням земельної ділянки є - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та того, що вона надана у приватну власність позивача. Отже, спірна земельна ділянка не могла бути віднесена до меж змішаної бататоквартирної житлової та громадської забудови за умови належного урахування даних земельного кадастру. Разом з тим, з огляду на положення ч. 5 ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, навіть за наявності прийнятих рішень щодо зонування території міста Харкова, не можуть бути обмежені права власника земельної ділянки, право на яку набуто на законних підставах до прийняття вказаних рішень.

Вважає необґрунтованими доводи Департаменту містобудування про те, що останній не є належним відповідачем по справі, оскільки Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради не зареєстроване як юридична особа. Крім того, відповідач має безпосередній вплив на діяльність Управління, а тому твердження відповідача про самостійність Управління є необґрунтованим. Вказує, що підстави для відмови у видачі будівельного паспорту стали відомі позивачеві лише після додаткових звернень до відповідача, оскільки первісна відмова від 03.04.2017 не містила будь-якого правового обґрунтування.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресом АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Орловою О.М. за реєстровим номером 1114. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - номер запису про право власності 1148774 від 27.08.3013, внесено державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Орловою О.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав № 5307164 від 27.08.2013 (а.с. 8-15).

Житловий будинок з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці площею 580 кв.м, кадастровий номер ділянки - НОМЕР_1, цільове призначення ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 16-19).

27.03.2017 ОСОБА_3 звернулась до Департаменту містобудування, архітектури та

генерального плану за виготовленням Будівельного паспорту для забудови земельної ділянки, (а.с.20).

Листом Департаменту містобудування від 03.04.2017 у виготовленні Будівельного паспорту позивачу було відмовлено з посиланням на невідповідність намірів забудови моєї земельної ділянки плану зонінгу м. Харкова, затвердженого рішенням сесії Харківської міської ради від 27.02.2013 р. № 1024/13 зі змінами, затвердженими рішенням сесії Харківської міської ради 26.10.2016 р. №396/16. (а.с. 21).

Представник позивача - адвокат ОСОБА_5 звернувся до відповідача з адвокатськими запитами від 20.05.2017 та від 13.07.2017, щодо обґрунтування відмови Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану у видачі будівельного паспорту (а.с.25, 27).

На запит представника позивача від 20.05.2017 Департаментом містобудування, архітектури та генерального плану надано відповідь № 2707/0/27-17 від 30.05.2017, в якій зазначено, що для отримання повної та обґрунтованої інформації, йому необхідно звернутися з письмовим запитом на ім'я Харківського міського голови.

Листом Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради № 3904/0/27-17 від 17.07.2017 позивача з посиланням на ч.1 ст.1, ч.2 ст.5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» повідомлено, що земельна ділянки по АДРЕСА_1 розташована у житловій зоні, а саме підзоні змішаної багатоповерхової забудови та громадської забудови Ж-3 (багатоквартирні житлові будинки 4-5 пов.), Ж-4 (багатоквартирні житлові будинки 6-16 пов.). Ескіз намірів забудови земельної ділянки, наданий позивачем до заяви від 27.03.2017 та пакету документів, не відповідав вимогам містобудівної документації, про що позивачку повідомлено листом від 03.04.2017 та повернуто заявнику надані додатки згідно з п.2.4 Порядку оформлення будівельного паспорту.

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови у видачі будівельного паспорту, ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом про визнання їх протиправними, зобов'язання Департаменту містобудування надати позивачу будівельний паспорт на забудову земельної ділянки розміром 0,0583 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з відмовою відповідача видати будівельний паспорт позивачу, порушено право останнього на забудову земельної ділянки в межах її цільового призначення. Крім того, за висновком суду першої інстанції, рішення Харківської міської ради від 27.02.2013 року № 1024/13 «Про затвердження плану зонування території (зонінгу) міста Харкова», зі змінами, затвердженими рішенням сесії Харківської міської ради від 26.10.2016 року № 396/16 «Про затвердження внесення змін до плану зонування території (зонінгу) міста Харкова», яким належна позивачу земельна ділянка віднесена до зони змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови Ж-3 та до змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови Ж-4, прийняте без врахування частини 3 статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому відмова відповідача у видачі будівельного паспорту з посиланням на невідповідність наданих позивачкою документів вказаному рішенню, є протиправною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність відмови позивачеві у видачі будівельного паспорту, однак, вважає, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 по справі № 638/18341/17 таким, що підлягає зміні, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об'єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 103 від 05.07.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.07.2011 за № 902/9640 (далі по тексту - Порядок № 103).

За визначенням п.1.2 Порядку № 103 будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

У відповідності до п.2.16 Порядку № 103 після направлення замовником відповідно до статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідних органів Держархбудінспекції України будівельний паспорт є підставою для виконання будівельних робіт.

Згідно з п. 2.1 Порядку № 103 видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів, до якого входять:

заява на видачу будівельного паспорта зі згодою замовника на обробку персональних даних за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку;

засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію;

ескізні наміри забудови (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об'єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об'єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо);

проект будівництва (за наявності);

засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.

Уповноважений орган містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам (п.2.3 Порядку № 103).

Пунктом 2.4 Порядку № 103 передбачено, що пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом містобудування та архітектури замовнику з таких підстав:

неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу;

невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Повернення пакета документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього здійснюється з відповідним обґрунтуванням уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, який не перевищує строк його надання (п.2.5 Порядку № 103).

Як зазначалось вище, в обґрунтування відмови позивачці у видачі будівельного паспорту відповідач послався на невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації.

Так, відповідач зазначив, що відповідно до плану зонування території (зонінгу) міста Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2013 № 1024/13, зі змінами, затвердженими рішенням сесії Харківської міської ради від 26.10.2016 № 396/16, належна позивачу земельна ділянка розташована у житловій зоні, підзоні змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови Ж-3, Ж-4.

Відповідно до Плану зонування території (зонінгу) міста Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2013 № 1024/13, земельна ділянка позивача розташована в житловій зоні Ж-4, яка є зоною змішаної багатоквартирної забудови та громадської забудови (6-16 пов.).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 набута позивачкою до моменту прийняття вищезазначеного рішення Харківської міської ради від 27.02.2013 № 1024/13 «Про затвердження плану зонування території (зонінгу) міста Харкова», та до внесення змін рішенням сесії Харківської міської ради від 26.10.2016 № 396/16 «Про затвердження внесення змін до плану зонування території (зонінгу) міста Харкова».

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.08.2013 ОСОБА_6 (Продавець) передає у власність ОСОБА_3 (Покупець) житловий будинок АДРЕСА_1, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_6 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.06.2011 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 14.05.2011 та договору про поділ спадкового майна від 14.05.2011.

Таким чином, станом на час прийняття рішень Харківської міської ради від 27.02.2013 № 1024/13 «Про затвердження плану зонування території (зонінгу) міста Харкова», та від 26.10.2016 № 396/16 «Про затвердження внесення змін до плану зонування території (зонінгу) міста Харкова», на спірній земельній ділянці вже розміщувався житловий будинок індивідуальної забудови, який згодом було придбано позивачкою.

У відповідності до ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, позивачка набула права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, одночасно з житловим будинком, розташованим на цій земельній ділянці.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14) 27.08.2013 право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_3

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.03.2016 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.02.2016 (а.с.15, 16), рішенням Харківської міської ради 4 сесії 7 скликання № 146/16 від 24.02.2016 позивачці надано у власність земельну ділянку з кадастровим № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 площею 0,0583 га, з цільовим призначенням : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.16).

Частиною 5 статті 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Колегія суддів зауважує, що позивач використовував та мав намір використати належну йому земельну ділянку за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до частини 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У відповідності до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Статтею 375 ЦК України встановлено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Однак, відповідачем безпідставно обмежено позивачку у праві власності на це майно, зокрема, позбавлено можливості розпоряджатися земельною ділянкою, а саме використовувати її за цільовим призначенням - для будівництва й обслуговування житлового будинку.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що позивач не реалізувала свого права на внесення пропозицій щодо змін до Плану зонування території (зонінгу) м. Харкова, оскільки ознайомлення з даним Планом та врахування вимог містобудівної документації внесення пропозицій щодо змін до нього є правом, а не обов'язком особи. Однак, у відповідача як виконавчого органу Харківської міської ради наявний обов'язок враховувати інтереси громадян при складенні генерального плану.

Так, відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади, однак, з урахуванням не лише державних та громадських, а й приватних інтересів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що відповідач не обмежував позивача у реалізації права користування належною йому земельною ділянкою, а своїм рішенням діяв на захист інтересів територіальної громади та з метою збереження умов та правил містобудівної діяльності.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що зонування території здійснюється з дотриманням, зокрема, вимог урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території.

Разом з тим, відповідач, відмовляючи позивачу у видачі будівельного паспорта, діяв без урахування свого попереднього рішення від 24.02.2016 № 146/16, яким спірну земельну ділянку надано у власність ОСОБА_3

Відповідно до п.6 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішень про примусове відчуження належної позивачеві земельної ділянки відповідачем не приймалось.

Інших підстав, крім невідповідності намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні - плану зонування території міста Харкова - відповідачем не наведено.

З огляду на викладене, дії відповідача щодо відмови у видачі будівельного паспорту ОСОБА_3 не можуть вважатися правомірними.

У відповідності до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти

своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні "Хабровські проти України" від 17.01.2016 Суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов'язки, властиві ефективному "дотриманню" права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

У рішенні від 16.05.2013 по справі "Гарнага проти України" (заява № 20390/07) Суд зазначає, що сторони оспорюють те, чи ґрунтується обмеження права заявниці на законі чи на неправильному тлумаченні закону. На час подій чинними були різні положення (див. пункти 17, 20, 21 та 24 вище), що свідчить про те, що питання зміни по батькові не було визначено з достатньою чіткістю. Проте, навіть якщо існує суперечність стосовно правильного тлумачення закону, безперечним є те, що право особи на збереження свого імені, як і право на його зміну, визнається законодавством України. За ситуації майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством. Крім того, державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Оскільки державні органи не забезпечили балансу відповідних інтересів, про які йдеться (див. пункт 38 вище), вони не виконали своє позитивне зобов'язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя. Відповідно Суд вважає, що у цій справі було порушення статті 8 Конвенції.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про застосування підзаконного нормативного акту, який підлягає застосуванню у спірних відносинах, в даному випадку, Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, необхідно зважати також на забезпечення справедливого балансу між обмеженнями, встановленими цим законодавством, та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у зв'язку з відмовою відповідачем видати будівельний паспорт позивачу, порушено право останнього на забудову земельної ділянки в межах її цільового призначення.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач по справі, відмовляючи у видачі будівельного паспорту ОСОБА_3, хоча й діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений пунктом 2.4 Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, однак, без урахування неприпустимості порушення права власності позивачки на земельну ділянку, як це визначено вимогами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вищезазначені дії відповідача у спірних відносинах не можуть бути визнані правомірними, оскільки вчинені без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з використанням повноважень не з тією метою, з якою вони надані.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської Ради щодо відмови у наданні будівельного паспорта та поверненню пакета документів, доданих до заяви позивача від 27.03.2017 про надання будівельного паспорта на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що Департамент не є належним відповідачем у даній справі, оскільки рішення про відмову у видачі будівельного паспорту ОСОБА_3 було прийнято не Департаментом, а Управлінням містобудування та архітектури Департаменту, яке є самостійним виконавчим органом Харківської міської ради та окремою юридичною особою.

Так, відповідач не наводить доказів того, що Управління с самостійним суб'єктом правовідносин та зареєстроване (або було зареєстроване на момент спірних відносин) у встановленому законом порядку.

Натомість, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради не зареєстроване як окрема юридична особа.

При цьому, як зазначає відповідач, у відповідності до п.1.2. Положення про Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 № 7/15, Управління підконтрольне та підзвітне директору Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради.

Тобто, відповідач має безпосередній вплив на діяльність Управління, а тому твердження відповідача про те, що Департамент не повинен відповідати за рішення, прийняті Управлінням, є безпідставними.

З приводу доводів відповідача про відсутність у позивачки поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, та необґрунтованість висновку суду першої інстанції про поновлення цього строку, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на думку відповідача, відповідь Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради від 03.04.2017 про відмову у видачі ОСОБА_3 будівельного паспорту є належним чином обґрунтованою, а тому посилання позивачки на необхідність отримання додаткової розгорнутої відповіді не заслуговують на увагу.

Отже, на думку відповідача, строк звернення до суду обчислюється саме з дати отримання оспорюваного рішення від 03.04.2017 р., і станом на дату складення даного позову - 30.11.2017 - цей строк сплив.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до приписів ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

З матеріалів справи вбачається, що відмова у видачі будівельного паспорту не містить ані правового обґрунтування, ані порядку її оскарження.

Таким чином, зі змісту відмови від 03.04.2017 не вбачалося, якої саме норми права не дотримався позивач та у який спосіб він має захищати своє право.

Колегія суддів зауважує, що правове обґрунтування відмови було наведено відповідачем лише у відповіді від 17.07.2017 року № 3904/0/27-17 на повторний адвокатський запит представника позивача.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає помилковим твердження відповідача про те, що датою початку строку звернення до суду є дата оскаржуваної відмови - 03.04.2017, оскільки позивач не міг дізнатися про підстави відмови раніше отримання листа від 17.07.2017 року.

Згідно з частиною 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про поважність пропуску строку звернення до суду та необхідність поновлення цього строку.

Разом з тим, з приводу позовних вимог про зобов'язання відповідача надати позивачу будівельний паспорт на забудову земельної ділянки розміром 0,0583 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, позовна вимога про зобов'язання відповідача надати позивачу будівельний паспорт на забудову земельної ділянки розміром 0,0583 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови про задоволення позовних вимог обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що прийняття відповідачем рішення про видачу будівельного паспорту віднесено до виключної компетенції Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської Ради.

При цьому, як вбачається зі змісту відповіді Департаменту від 03.04.2017 на заяву позивача, подані позивачкою документи не були проаналізовані відповідачем на предмет їх повноти та відповідності вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, отже, відповідач у спірних відносинах не реалізував владних дискреційних повноважень у повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що належним і достатнім способом захисту прав позивачки у спірних відносинах є визнання протиправними дій Департаменту містобудування щодо відмови у наданні будівельного паспорта та поверненню пакета документів, доданих до заяви позивача від 27.03.2017 про надання будівельного паспорта на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язання Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_3 на видачу будівельного паспорту від 27.03.2017 з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

Відповідно до ст.317 КАС України порушення норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 по справі № 638/18341/17 підлягає зміні в частині зобов'язання Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради надати позивачу будівельний паспорт, шляхом викладення абзацу 3 резолютивної частини судового рішення в наступній редакції : "Визнати протиправними дії Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради щодо відмови у наданні будівельного паспорту та поверненню пакета документів, доданих до заяви позивача від 27.03.2017 року про надання будівельного паспорта на забудову земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1", та зобов'язання Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_3 на видачу будівельного паспорту від 27.03.2017р. з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради задовольнити частково.

Змінити мотивувальну та резолютивну частину Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 по справі № 638/18341/17 в частині зобов'язання Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради надати позивачу будівельний паспорт.

Викласти абзац 3 резолютивної частини судового рішення в наступній редакції : "Визнати протиправними дії Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради щодо відмови у наданні будівельного паспорту та поверненню пакета документів, доданих до заяви позивача від 27.03.2017 року про надання будівельного паспорта на забудову земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1".

Зобов'язати Департамент містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_3 на видачу будівельного паспорту від 27.03.2017р. з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2018 р. по справі № 638/18341/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій
Повний текст постанови складений та підписаний 31.05.2018 р.