Справа № 804/1462/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2018 року Справа № 804/1462/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Стогній К.В.
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
26 лютого 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як правонаступника Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, щодо не призначення дострокової пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як матері інваліда з дитинства;
- зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області з 22.06.2017 р. призначити ОСОБА_1 додаткову пенсію відповідно до абз.3 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як матері інваліда з дитинства та здійснити виплату пенсії х моменту її призначення.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 22.06.2017 р. звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до абз.3 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як матері інваліда з дитинства, проте рішенням від 03.10.2017 р. № 8469/05/18 позивачу відмовлено. Вважає таку відмову через відсутність висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку протиправною, оскільки її дитина ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, та інвалідність встановлена у 11-річному віці, на підтвердження чого є всі необхідні документи. Вказує, що відмова відповідача не грунтується на приписах чинного законодавства, оскільки необхідність підтвердження факту визнання ОСОБА_4 інвалідом з дитинства до шестирічного віку не визначена чинним законодавством (а.с.6-10).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Відповідачем 26.03.2018 року подано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Проте позивачем зазначений висновок лікарсько-консультативної комісії до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області для призначення пенсії надано не було.
Позивач та його представник у судовому засіданні 14.05.2018 року позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, якій згідно з довідкою Дніпропетровської психіатричної медико-соціальної експертної комісії № 2 від 25.05.2009 року (бестроково) з 14.03.2009 року встановлено ІІ групу інвалідності з дитинства.
ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи з дитинства, що підтверджено пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 21.07.2009 року.
22 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до абз.3 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як матері інваліда з дитинства.
Листом від 03.10.2017 року за № 8469/05/18 повідомлено позивача, що через відсутність висновку ЛКК про наявність медичних показань для визначення ОСОБА_4 дитиною-інвалідом до досягнення шестирічноговіку, комісією по розгляду питань, повязаних з признапченням (перерахунком) та виплатою пенсії Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області 22.09.2017 року винесено рішенння про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до п.3, 4 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Не погоджуючись з такою позицією суб'єкта владних повноважень та вважаючи, що має право на призначення пенсії відповідно до абз.3 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як матері інваліда з дитинства, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), який набрав чинності з 1 січня 2004 року.
Статтею 1 цього Закону передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_3 і старші після досягнення ними такого віку:
55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;
55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;
56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;
56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;
57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;
57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;
58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;
58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;
59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;
59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;
60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 27 травня 2014 року № 21-133а14, від 02 грудня 2014 року у справі 21-534а14.
У даній справі судом встановлено, що донька позивача ОСОБА_4 визнана дитиною-інвалідом вперше 09.02.2003 року, тобто у одинадцятирічному віці.
Відповідний висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина позивача ОСОБА_4 мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку позивачем до заяви про призначення пенсії не надано.
З огляду на встановлені обставини справи, за умови прямої норми, що встановлює право на на призначення дострокової пенсії за віком, відповідно до абз. 4, п. 3 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку за наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсі за віком з огляду на відсутність необхідного для цього висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, є правомірною.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 14 травня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Виготовлення рішення суду у повному обсязі здійснено 24 травня 2018 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_5