Справа № 679/1972/13-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 679/1972/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Базарник Б.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

15 травня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Боровицького О. А.

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 грудня 2017 року (ухвалене в м. Нетішині) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача комунальний медичний заклад Нетішинської міської ради "Спеціалізована медико санітарна частина м. Нетішин" про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

19 серпня 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача комунальний медичний заклад Нетішинської міської ради "Спеціалізована медико санітарна частина м. Нетішин" про зобов'язання зарахувати періоди роботи до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах

В обґрунтування адміністративного позову зазначила, що з 22.04.1987 року по 30.06.1998 року та з 01.07.1998 року по 18.03.2004 року вона працювала на посаді помічника санітарного лікаря промислово-санітарної лабораторії санепідемстанції Медико-санітарної частини 148 МОЗ СРСР, яка 29.11.1991 року була перейменована в Спеціалізовану медико-санітарну частину №4 МОЗ України, у зв'язку з чим вважає, що її пільговий стаж роботи за Списком №1 становить 16 років 10 місяців 25 днів, при необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 - 7 років 6 місяців, і після досягнення позивачем віку 45 років (з 07.04.2009 року) вона отримала право на пільгове пенсійне забезпечення.

ОСОБА_5 Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.09.2013 року адміністративний позов задоволено частково.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.10.2013 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України м.Нетішин Хмельницької області залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Ухвалю Вищого адміністративного суду України частково задоволено касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України м.Нетішин Хмельницької області, постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.09.2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.10.2013 року - скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 грудня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

16.04.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Позивач та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі просили суд її задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила суд відмовити в її задоволенні.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи неоспорені факти про те, що ОСОБА_2 з 22.04.1987 року по 30.06.1998 року працювала на посаді помічника санітарного лікаря промислово-санітарної лабораторії CEC Медико-санітарної частини 148 МОЗ СРСР, яка була перейменована в Спеціалізовану медико-санітарну частину №4, що відноситься до робіт з шкідливими умовами праці за Списком № 1.

17.07.2013 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пільгової пенсії за Списком № 1.

Листом від 26.07.2013 року відповідачем було відмовлено ОСОБА_2 у звязку з відсутністю необхідного стажу роботи, оскільки періоди роботи з 22.04.1987 року по 31.12.1987 року та з 22.08.1992 року по 30.06.1998 року не було зараховано до пільгового стажу роботи.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні адміністративного позову щодо не зарахування періоду роботи ОСОБА_2 з 22.08.1992 року по 30.06.1998 року стажу роботи для призначенні пільгової пенсії за Списком № 1, виходячи з наступного.

Положеннями п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Аналіз вказаних вище норм вказує на те, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до списків, що діяли в період такої роботи. Вимоги щодо обов'язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації № 41).

Відповідно до зазначених нормативних актів основною метою атестації є регулювання відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

За приписами п. 4 Порядку № 383 та пп. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій № 41 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Згідно з п. 4.4 Порядку № 383 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97 року, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92 року, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Таким чином, необхідними умовами для виникнення у позивача права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться в Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговими пенсійними забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Відсутність підтвердження вищевказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2017 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в трудовій книжці позивача відсутні записи про проведення атестації робочого місця за вказаною вище професією.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржує.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зарахування до стажу роботи ОСОБА_2 періоду роботи з 22.04.1987 року по 21.08.1992 року, враховуючи слідуюче.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні адміністративного позову в цій частині посилався на те, що докази, які були надані позивачем є неналежними, оскільки в них відсутні відомості про характер виконуваної роботи, вказані довідки за формою та змістом не відповідають вимогам пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Крім того, у вказаних довідках відсутні відомості з приводу того чи працювала позивач повний робочий день, а також про особливі умови праці та про надання позивачу додаткової відпустки за шкідливі умови праці, у зв'язку з чим дії відповідача в цій частині позовних вимог є правомірними та відсутні підстави для зарахування до стажу ОСОБА_2 вищевказаний період.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на те, що в матеріалах справи наявні належні докази, які підтверджують, що період роботи ОСОБА_2 з 22.04.1987 року по 21.08.1992 року відноситься до роботи з особливо шкідливими умовами праці та дають підстави для зарахування його до пільгового стажу роботи за Списком № 1, виходячи з наступного.

Приписами ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок №383).

Відповідно до пункту 10 Порядку застосування для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України Про пенсійне забезпечення має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

ОСОБА_5 Міністрів України СРСР № НОМЕР_1 22.08.1956 року "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах" затверджено Список № 1.

Згідно з розділом ХХІ "Загальні професії" встановлено, що у вказаний Список № 1 включені працівники медичних закладів, які постійно працюють з радіоактивними речовинами.

Як свідчать матеріали справи, позивач з 22.04.1987 року по 30.06.1998 року працювала повний робочий день на посаді помічника санітарного лікаря промислово-санітарної лабораторії CEC Медико-санітарної частини 148 МОЗ СРСР, яка була перейменована в Спеціалізовану медико-санітарну частину №4.

На підтвердження своїх доводів викладених в апеляційній скарзі, а саме, що посада позивача відноситься до Списку № 1, позивач надала суду наступні докази: довідку уточнюючу характер роботи позивача № 21 від 06.03.2018 року комунального медичного закладу Нетішинської міської ради "Спеціалізована медико санітарна частина м. Нетішин" про те, що в період з 22.04.1987 року по 31.12.1991 року ОСОБА_2 працювала повний робочий день на роботі, яка передбачена Списком № 1, розділом ХХІ "Загальні професії" затвердженого постановою ОСОБА_5 Міністрів СРС № 1173 від 22.08.1956 року; довідку № 22 від 06.03.2018 року комунального медичного закладу Нетішинської міської ради "Спеціалізована медико санітарна частина м. Нетішин", про те, що в період з 01.01.2992 року по 30.06.1998 року позивач працювала повний робочий день на роботі яка передбачена Списком № 1; довідку № 26 від 12.03.2018 року по 30.06.1998 року, довідку № 25 від 12.03.2018 року комунального медичного закладу Нетішинської міської ради "Спеціалізована медико санітарна частина м. Нетішин", про те, що позивачу за період роботи з 22.04.1987 року по 30.06.1998 року надавалась додаткова відпустка за особливо шкідливі умови праці; довідку № 366 від 12.03.2018 року про отримання позивачем доплати за особливо шкідливі умови праці, в розмірі 15% від окладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, за приписами ч.ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію апелянта в цій частині, оскільки зі змісту наданих доказів, а саме: трудової книжки та вищенаведених довідок слідує, що посада позивача за оспорюваний період роботи відноситься до Списку № 1 і підтверджена доказами, які дають право на зарахування вищевказаного періоду до пільгового трудового стажу ОСОБА_2

За таких обставин висновок суду першої інстанції стосовно відмови в задоволенні адміністративного позову в цій частині є необґрунтованим.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для повторного перегляду даної адміністративної справи судом першої інстанції стало те, що 08.02.2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України частково задоволено касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України м.Нетішин Хмельницької області, постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12.09.2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.10.2013 року - скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Слід зазначити, що підставою для скасування рішень першої та апеляційної інстанцій стало порушення судами норм процесуального права, а саме вимог ст.159 КАС України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи касаційним судом): не з'ясовано чи проводилась у період з 22.08.1992 року атестація робочого місця, на якому працювала позивач та не з'ясовано до якого саме Списку №1 чи Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. №10) відноситься період роботи ОСОБА_2 з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Вищим адміністративним судом під час перегляду касаційної скарги не було піддано сумніву законність та обґрунтованість рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині віднесення до пільгового стажу позивача за Списком №1 період роботи з 22.04.1987 року по 01.01.1992 року, а зазначено тільки те, що судами попередніх інстанцій не було надано оцінку періоду роботи позивача з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з вимогами ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у які беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, судом першої інстанції не було прийнято до уваги висновки Вищого адміністративного суду України, в частині законності та обґрунтованості вимог позивача щодо зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи ОСОБА_2 з 22.04.1987 року по 31.12.1987 року, у зв'язку з чим на думку суду апеляційної інстанції необґрунтовано надано оцінку вищевказаному періоду та безпідставно відмовлено в задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що право на зарахування вказаного періоду до пільгового стажу роботи ОСОБА_2 підтверджується не лише ухвалою Вищого адміністративного суду України, а й вищеописаними доказами наданими позивачем у даній адміністративній справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції щодо законності та правомірності його прийняття, виходив із ухвали Вищого адміністративного суду України від 08.02.2017 року, а саме надавав оцінку наявності підстав щодо віднесення до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи позивача з 01.01.1992 року по 21.08.1992 року.

За наслідками чого було встановлено, що усі зібрані та надані суду докази ОСОБА_2 підтверджують, що оспорюваний період роботи позивача відноситься до пільгового стажу роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991р. №10).

Слід зазначити, що позивач звернулась до суду з адміністративним позовом (з урахуванням збільшених позовних вимог), в якому просила суд зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 22.04.1987 року по 30.06.1998 року. При цьому, будь яких інших уточнень чи змін до позовної заяви позивачем надано не було.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом апеляційної скарги була лише вимога щодо зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи ОСОБА_2 з 22.04.1987 року по 21.08.1992 року на посаді помічника санітарного лікаря промислово - санітарної лабораторії СЕС Медико - санітарної частини 148 МОЗ СРСР, яка була перейменована в Спеціалізовану медико - санітарну частину №4. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, в той час, як адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки судом першої інстанції було вірно встановлено відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи позивача з 22.08.1992 року по 30.06.1998 року.

Між тим, колегія суддів зауважує, що за приписами ч.ч. 1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В силу п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови ОСОБА_2 в зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 22.04.1987 року по 21.08.1992 року з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, комунальний медичний заклад Нетішинської міської ради "Спеціалізована медико - санітарна частина м. Нетішин" про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії в частині відмови ОСОБА_2 в зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 22.04.1987 року по 21.08.1992 року скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, комунальний медичний заклад Нетішинської міської ради "Спеціалізована медико - санітарна частина м. Нетішин" про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_2 в зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 22.04.1987 року по 21.08.1992 року.

Зобов'язати Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_2 до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 22.04.1987 року по 21.08.1992 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 червня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7