Справа № 821/834/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/834/18
13 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Кованій В.А.,

за участю:

представника позивача - Гончаренко А.Ю.,

представника відповідача - Соломатіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 30.03.2018р. №34 в частині відмови у призначення одноразової грошової допомоги позивачу та зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення (травм, контузії) та захворювання, пов`язанного з виконанням обов`язків військової служби. Також позивач просить зобов`язати відповідача у 10-денний строк подати звіт про виконання рішення суду.

Позов обґрунтований тим, що позивач проходив службу в збройних силах. Виконуючи бойове завдання 30.10.1986р. позивач отримав вогнепальне поранення лівої половини обличчя, проникаюче поранення лівого ока, ЗЧМТ (контузія головного мозку). Позивач вважає, що з моменту встановлення ІІІ групи інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Однак, відповідачем протиправно не призначається та не виплачується вказана одноразова грошова допомога, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.05.2018р. у справі відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначено на 25.05.2018р.

В судовому засіданні 25.05.2018р. оголошено перерву до 01.06.2018р. за клопотанням представника відповідача.

В судовому засіданні 01.06.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в задоволені позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, представник відповідача зазначив, що первинний огляд та встановлення ІІ групи інвалідності позивачу було здійснено 13.04.1985 року - в день видачі довідки МСЕК №056152. Натомість, зміна групи інвалідності (з II групи на III групу) відбулася 18.05.2017 року - довідка МСЕК серія 12 ААА №292370 від 18.05.2017 року, тобто понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Тому, враховуючи, що Законом №1774-УІІІ від 06.12.2016 пункт 4 статті 16-3 доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється", позивач не має права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Також представник відповідача звернув увагу на те, що, в розумінні Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" - військовослужбовець, це громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють професійну діяльність, пов`язану із обороною саме України, її незалежності та територіальної цілісності. Тобто, на осіб, які були громадянами СРСР та здійснювали діяльність з оборони СРСР норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюються. З огляду на викладене вважає позов необґрунтованим.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми законодавства суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу та в період з 16.01.1986 р. по 05.04.1987р. брав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан.

Свідоцтвом про хворобу №1371/3391 від 21.07.1988р. встановлено, що отримана позивачем травма та її наслідки, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, зокрема встановлено діагноз: наслідки закритої травми головного мозку... пониження гостроти зору лівого ока до 0,5.

Довідкою серії ВТЭ-15 №056152 від 13.04.1989 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, травма отримана при виконанні обов`язків військової служби. Інвалідність встановлена на строк до 01.05.1994р.

Довідкою МСЕК серії 12 ААА №292370 від 18.05.2017 позивачу первинно встановлено інвалідність по зору III групи безстроково та складено індивідуальну програму реабілітації.

З витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії №574 від 28.02.2018р. вбачається, що постанову ВЛК в/ч 44869 за свідоцтвом про хворобу №1371/3391 від 21.07.1988 про причинний зв`язок відмінено.

Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України 28.02.2018 встановлено, що "... поранення (травма, контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії ".

03 січня 2018р. позивач звернувся до Військового комісара Херсонського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з призначенням ІІІ групи інвалідності по зору "Травма отримана при виконанні обвязків військової служби".

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.04.2018 № 6/2/1410 позивачу було повідомлено, що Міністерством оборони України прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

З витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.03.2018р. №34, затвердженого Міністром оборони України 02.04.2018р. вбачається, що на день встановлення позивачу ІІ групи інвалідності в 1989р. не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, а встановлення інвалідності в 2017р. є наслідком того самого поранення, на підставі якого встановлювалась інвалідність в 1989р. Крім того, відмовляючи у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідач посилається на факт зміни позивачу групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Вказану відмову позивач вважає протиправною, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Статтею 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вказана норма кореспондується з положеннями Конституції України, зокрема ст..3 визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 17 Конституції України передбачено забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до положень Закону України від 25.03.1992 "Про військовий обов`язок і військову службу".

У відповідності до положень ст.41 вказаного Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно статей 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України "Про соціальний і соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 цієї ж статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Зазначена позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 20.03.2018р., у справі №296/9364/16-а та у рішенні Верховного Суду України від 18.11.2014 року по справі № 21-466а14.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі-військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п.6 Порядку №975 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з ч.8 ст.16-3 Закону особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Частиною 2 п.3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Надаючи офіційне тлумачення положень ст.58 Конституції України Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності з 18.05.2017, незалежно від часу, що минув після звільнення його з військової служби.

При цьому, аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 № 21-446а14 та від 21.04.2015 № 21-135а15. Крім того, в своїй постанові від 10.03.2015 по справі №21-563а14, проаналізувавши положення редакцій ст.16 Закону №2011-ХІІ Верховний Суд України застосував саме те (нове) законодавство, яке було чинним на час встановлення особі вищої групи інвалідності, дійшовши висновку, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Отже, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та відповідно до Порядку № 975, оскільки таке право не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 20.03.2018р., у справі №296/9364/16-а.

Щодо доводів представника відповідача стосовно того, що на осіб, які були громадянами СРСР та здійснювали діяльність з оборони СРСР норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюються, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, позивач проходив військову службу у складі 177 моторнострілецього полку 108 МСД 40 заг.Армії та в період з 16.01.1986 р. по 05.04.1987р. брав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан. 14.10.2009р. позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_1 учасника бойових дій.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік таких держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено у п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого1994 р. № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та затвердженому нею Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього СРСР, проходили в період із квітня 1978 р. по грудень 1989 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, установлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що відповідно до законів і нормативно-правових актів України позивач відноситься до категорії військовослужбовців та учасника бойових дій, який має право на отримання гарантованих державою виплат, пільг та компенсацій.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність свого рішення щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, тому на підставі аналізу норм чинного законодавства та позиції Верховного суду з аналогічних правовідносин, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Статтею 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 19, 161- 163, 167 КАС України, суд-

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 30.03.2018р. №34 в частині відмови у призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, одноразової грошової допомоги у розмірі встановленого Законом.

Зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 05 червня 2018 р.

Суддя Морська Г.М.

кат. 10.3.4