Справа № 396/1129/16-а (2-а/396/1/17)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2018 року справа № 396/1129/16-а 2-а/396/1/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Новоукраїнського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на постанову Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року у справі № 396/1129/16-а (2-а/396/1/17) (прийнята у відкритому судовому засіданні 26.12.2017р., суддя Шепетько В.І.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новоукраїнського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, третя особа: Приватне підприємство «Новоукраїнський гранітний карєр» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 (далі - позивач) було задоволено. Суд визнав протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області (правонаступником є Новоукраїнське обєднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області) (далі - відповідач) щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах при повному пільговому стажі за списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язав відповідача зарахувати періоди роботи з 04.01.1983 року по 14.05.1984 року та з 19 січня 1999 року по 19 квітня 1999 року в «Кіровоградському гранітному кар'єрі» до пільгового стажу позивачу відповідно до записів в трудовій книжці, як такі, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п.«б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язав відповідача призначити позивачу пенсію за віком при повному пільговому стажі за списком №2 відповідно до п.«б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести перерахунок пенсії з 04 червня 2015 року по 04 червня 2017 року.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, відповідач просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 30.03.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком № 2 відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

31.03.2016 року відповідач відмовив у призначенні пенсії, у зв'язку із відсутністю підтверджуючих документів про роботу позивача на посадах із шкідливими умовами в період з 04.01.1983 року по 14.05.1984 рік, з 19.01.1996 року по 19.04.1999 рік (а.с.30-31,32-34), із посиланням на те, що видана довідка ПП «Новоукраїнський гранітний кар'єр» (а.с. 24) не підтверджує стаж роботи в шкідливих і важких умовах праці.

Відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, зокрема, чоловіки, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років та при зверненні за призначенням пенсії з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року, стажі роботи не менше 25 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на загальних роботах.

Відповідно до записів в трудовій книжці, ОСОБА_1 працював в Кіровоградському гранітному кар'єрі водієм III класу з 04.01.1983 року по 14.05.1984 рік, водієм автомобіля БелАЗ з 19.01.1996 року по 19.04.1999 рік.

Відповідачем не виявлено жодного факту невідповідності записів в трудовій книжці позивача та дійсному трудовому і спеціальному стажу.

Основною підставою для відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах відповідач вважав відсутність підтверджуючих документів про роботу позивача із шкідливими умовами праці, за відсутності доказів атестації робочих місць.

Чинне законодавство визначає трудову книжку основним документом, що підтверджує стаж роботи. При цьому в разі відсутності «відповідних записів» у трудовій книжці, згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. № 637, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а також на підставі показань свідків (пункти 1, 2 Порядку). Відповідно до п.18 цього Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Згідно з п.20 цього Порядку в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, а в разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуаціях (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків).

Позивач працював за професією водія на вантажних автомобілях із перевезення гірничої маси у спірні періоди, які не враховуються відповідачем як пільговий, відображений в трудовій книжці позивача, при цьому такий період був зарахований відповідачем до загального трудового стажу ОСОБА_1

Застосований відповідачем підхід, що полягав у вимозі саме від позивача надати довідки підприємств, які не проводили атестацію, або проводили атестацію, проте відсутні докази її проведення, є дискримінаційним. Проведення атестації та збереження підтверджуючих документів не входить до обовязків позивача як працівника підприємства. Відмова застосувати правові механізми підтвердження трудового стажу, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. №637, та Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006р. №18-1, є з боку відповідача проявом надмірного формалізму, який є несумісним з принципом верховенства права та метою, яку переслідують названі нормативні акти.

Відповідно до п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 атестація робочих місць за умовами праці атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно з п.4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Оскільки обов'язок проведення атестації робочих місць покладено на керівників підприємств, то її не проведення не може позбавляти громадян їх права на зарахування до пільгового стажу періодів роботи на вказаних робочих місцях.

ЄСПЛ неодноразово висловлювався про те, що громадяни не повинні нести відповідальність чи терпіти обмеження через порушення державною чи управомочними органами своїх обовязків.

Будь-яке конвенційне право передбачає ряд правомочності, тобто, що надаються особі відповідно до Конвенції про захист прав людини і основних свобод і Протоколів до неї в їх тлумаченні Європейським Судом з прав людини. Невиконання державою своїх соціальних зобовязань стосовно окремих осіб, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої Держава не має права посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися і зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом і має автоматичної прямої дії (Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v.Home Office). Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які мають право на отримання пенсії, Держава, таким чином, взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб, а не доводити їх до неможливості на повноцінне лікування, харчування і життя.

В даному випадку відповідачем поспішно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, безпідставно не взято до уваги записи в трудовій книжці позивача із формальним посиланням на відсутність підтверджуючих документів про проведення атестації.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст. 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Новоукраїнського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Постанову Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року у справі № 396/1129/16-а (2-а/396/1/17) - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328,329 КАС України.

Головуючий суддя: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак