Справа № 455/902/16-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2018 року

Київ

справа №455/902/16-а

адміністративне провадження №К/9901/20682/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т. Г.,

суддів - Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №455/902/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України , інспектора ВПОДДЗ батальйону №3 УПП у м. Львові ДПП лейтенанта поліції Тищука Д.П. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року, прийняту у складі головуючого судді - Бонецького Л.Й. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, прийняту колегією суддів у складі головуючого судді - Сапіги В.П., суддів: Кухтея Р.В., Обрізка І.М.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора ВПОДДЗ батальйону №3 УПП у м. Львові ДПП лейтенанта поліції Тищука Д.П. , в якій просив:

1.1. визнати незаконними дії Інспектора щодо складання постанови про адміністративне правопорушення незаконними;

1.2. визнати протиправною і скасувати постанову серії ЕАА № 024679 від 02.07.2016 про адміністративне правопорушення та закрити провадження по справі.

2. Позовна заява мотивована тим, що оскаржувана постанова серії ЕАА № 024679 від 02.07.2016 прийнята без з'ясування фактичних обставин справи, оскільки позивач порушень правил дорожнього руху не вчиняв.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. 29 грудня 2016 року Старосамбірський районний суд Львівської області вирішив:

3.1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

3.2.Визнати дії інспектора УПП у м. Львові 3 батальйону 1 роти лейтенанта поліції Тищук Д.П. щодо складання постанови серії ЕАА№ 024679 від 2 липня 2016 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, та накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 255 гривень - протиправними.

3.3.Визнати постанову серія ЕАА№ 024679 від 2 липня 2016 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 протиправною та скасувати.

3.4.У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4.Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено наявність у діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5.10 квітня 2017 року Львівський апеляційний адміністративний суд вирішив:

5.1.Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

5.2. Постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.12.2016р. у справі № 455/902/16-а в частині стягнення із Головного управління Національної поліції у Львівській області у користь держави судового збору у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок скасувати.

5.3. В решті частини постанову суду залишити без змін.

6. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, не доведена та не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності. Разом з тим, оскільки за подання позовної заяви у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення не передбачено сплату судового збору, тому помилковим є його стягнення з відповідача у разі часткового чи повного задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7.Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині визнання неправомірними дії інспектора ВПОДДЗ батальйону №3 УПП у м. Львові ДПП лейтенанта поліції Тищука Д.П.

8.Верховний Суд ухвалою від 21 травня 2018 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.

9.Позивач надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

10. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:

10.1.Відповідач при фіксуванні події правопорушення використав всі можливі засоби доказування, які прямо передбачені нормами КУпАП, а тому висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність вини позивача є передчасними та необґрунтованими.

10.2.Розгляд справи не на місці вчинення правопорушення був вимушеною мірою, оскільки позивач не одразу зупинив свій автомобіль на вимогу поліцейських.

11.Аргументи, викладені запереченнях на касаційну скаргу.

11.1.Висновки судів попередніх інстанцій є вірними та обґрунтованими, оскільки відповідач не надав жодного доказу, яким би підтверджувалось вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. 02.07.2016 Інспектором винесено постанову серії ЕАА №024679 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255грн.

13.ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 02.07.2016 на 487 км + 800 м автодороги М-06 Київ - Чоп під час керування автомобілем марки «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1 «вузька суцільна лінія», а саме перетнув її, чим порушив вимоги розділу 34 Правил дорожнього руху України.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14.Конституція України.

14.1.Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15.Кодекс адміністративного судочинства України.

15.1.Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

15.2.Пункт 19 статті 4. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

15.3.Стаття 5. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

15.4.Стаття 19. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

15.5.Стаття 341. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

15.6.Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

15.7.Стаття 77. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

16. Кодекс про адміністративні правопорушення України.

16.1.Стаття 245. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

16.2.Стаття 7. Ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

16.3.Стаття 254. Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

16.4. Стаття 258. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

16.5.Стаття 251. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

16.6. Стаття 283. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

17.Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395.

17.1. Пункт 1 та 2 розділу III. Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

18. Закону України «Про дорожній рух».

18.1.Стаття 16. Водій зобов'язаний виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

18.2.Стаття 41. Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

19.Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2013 р. № 111.

19.1.Пункт 1.1. Ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

19.2.Пункт 1.9. Особи (далі ПДР України), які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

19.3.Пункт 1.1 розділу 34. Горизонтальна розмітка (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

19.4.Пункти 1.16.1 - 1.16.3 розділу 34. Горизонтальна розмітка позначає напрямні острівці в місцях поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків.

V.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

20. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

21.Аналізуючи доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

22.Колегія суддів зазначає, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб'єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

23.Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб'єкта владних повноважень.

24.Судами попередніх інстанцій досліджено відеозапис зроблений відеореєстратором нагрудного персонального мобільного (боді камера) BC1470 з місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Надаючи правову оцінку даному відеозапису, суди зазначили, що останній не підтверджує факту вчинення позивачем правопорушення, визначеного частиною 1 статті 122 КУпАП, не містить відомостей про обставини вчинення такого порушення, оскільки проведений працівником поліції не на місці вчинення правопорушення, а безпосередньо під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

25.Крім того, суди, досліджуючи оскаржувану постанову про вчинення адміністративного правопорушення, дійшли висновку, що вона складена без дотримання норм статті 283 КУпАП, оскільки не містить детального опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи та складена 02.07.2016 о 17:03 год., в той час, як відеозапис з відеореєстратора BC1470 проведено в проміжку часу між 15:45-15:56 год.

26.Зважаючи на вищезазначене, беручи до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суди дійшли висновку про недоведеність порушення позивачем пункту 1.16.1 розділу 34 ПДР України, за що передбачено адміністративну відповідальність за частиною 1 статті 122 КУпАП.

27.Натомість, доводи касатора зводяться до переоцінки встановлених судами обставин у справі, а тому, в силу вимог статті 341 КАС України, не можуть бути предметом дослідження суду касаційної скарги.

28. Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.

29.Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

30.Зважаючи на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

31.З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

32.Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Г.Стрелець

Судді О.В.Білоус

І.Л.Желтобрюх