Справа № 816/2465/17
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Т.С. Канигіна

21 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/2465/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Донець Л.О.

суддів: Гуцала М.І. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2018, (суддя Т.С. Канигіна), повний текст складено 20.03.18 по справі № 816/2465/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області треті особи Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2018 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (далі третя особа), в якому просить стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 30.09.2011 року до дати фактичного поновлення позивача на підставі рішення (постанови, ухвали) суду та згідно з наказом від 25.07.2017 року №694.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції , та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх доводів апеляційної скарги, позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, та зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач з 27.06.1994 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Відповідачем, наказом від 06.08.2009 №403, позивач був звільнений з органів внутрішніх справ у зв'язку із притягненням його до дисциплінарної відповідальності.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 у справі №2а-45699/09/1670 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Полтавській області, Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України в Полтавській області про визнання нечинними та скасування наказів, поновлення на роботі, визнання дій неправомірними.

Зокрема, суд визнав нечинним і скасував наказ ГУ МВС України в Полтавській області від 06.08.2009 №403 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ та поновив позивача на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2009 встановлено порядок виконання рішення суду, а саме: ОСОБА_1 слід поновити на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України в Полтавській області з 08.07.2009 р.

Наказом відповідача від 04.01.2010 №4 о/с, підполковника міліції ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС з 08.07.2009 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2010 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 року у справі №2а-45699/09/1670 скасовано в частині задоволення позовних вимог позивача щодо поновлення на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України в Полтавській області та прийнято в цій частині нову постанову, якою позивача поновлено в органах внутрішніх справ України з 06.08.2009 року.

На виконання вказаної постанови, відповідачем видано наказ від 07.02.2011року №33 о/с, яким скасовано пункт наказу ГУ МВС України в Полтавській області від 04.01.2010 № 4 о/с "Відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 та постанови про відкриття виконавчого провадження підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 17.12.2009 поновити підполковника міліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованої злочинністю ГУ МВС з 08.07.2009", наказано "Відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2010 ОСОБА_1 оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з корупцією УБОЗ ГУ МВС, з 06.08.2009 поновити в органах внутрішніх справ".

Разом з цим, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2010 (справа № 2а-293/10/1670), від 04.11.2010 (справа № 2а-1120/10/1670) та постанови ППВР ВДВС ГУЮ у Полтавській області від 16.09.2011 ВП № 2176592, наказом УМВС України в Полтавській області від 28.09.2011 № 295 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 поновлено в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС з 27.01.2010 року.

Відповідачем, наказом від 29.09.2011 №298 о/с ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у запас за скороченням штатів).

Позивачем було оскаржено вказаний наказ.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 у справі №2а-1670/7848/11 у задоволенні позову ОСОБА_1 до УМВС України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказів (у т.ч. наказу від 29.09.2011 №298 о/с), поновлення на посаді відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 апеляційну скаргу позивача задоволено частково: постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 у справі №2а-1670/7848/11 скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до УМВС України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Полтавській області від 28.09.2011 №295 о/с, і в цій частині провадження у справі закрито; у іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 у справі №2а-1670/7848/11 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.04.2014 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою позивача на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 та змінену постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 року.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 у справі №2а-1670/7848/11 у частині відмови у скасуванні наказу від 29.09.2011 №298 о/с та в частині відмови у поновленні ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області набрала законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо проходження служби в органах внутрішніх справ позивача, припинилися після його звільнення, на підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 29.09.2011 №298 о/с.

Рішенням від 08.12.2016 у справі № 816/1987/16, яке набрало законної сили 09.02.2017, за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Полтавській області про зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату за період із 07.02.2011 по 25.12.2015 на час проходження служби в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу по боротьбі з корупцією УБОЗ встановлено наступне.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015 у справі №К/9991/1683/11 касаційну скаргу позивача задоволено частково. Скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2010 року, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 залишено в силі.

Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 30.09.2015 № 2а-45699/09/1670, з виконання якого відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 07.10.2015 відкрито виконавче провадження ВП №48921718.

25.12.2015 відповідачем видано наказ № 659 о/с, яким скасовано пункти наказу УМВС України в Полтавській області від 07.02.2011 № 33 о/с щодо підполковника міліції ОСОБА_1; відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС на період із 08.07.2009 по 29.09.2011.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 31.12.2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 8 частини першої статті 49 Закону України "Про виконавче провадження").

Позивач, не погодившись з постановою, оскаржив її до адміністративного суду.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2016 у справі № 816/26/16 у задоволенні позовних вимог до Головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області Дрібної Ю.А., третя особа: ГУ МВС України в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування постанови відмовлено.

З вказаного рішення вбачається, що наказом відповідача від 25.12.2015 №659 о/с, було здійснено повне фактичне виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 у справі №2а-45699/09/1670 у розумінні статті 76 Закону України "Про виконавче провадження", тому державний виконавець діяв відповідно до п.8 ч.1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач, не погодившись з наказом відповідача від 25.12.2015 № 659 о/с, оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 у справі № 816/623/16, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до УМВС України в Полтавській області про скасування наказу від 25.12.2015 № 659 о/с відмовлено (постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 у справі №816/623/16 набрала законної сили 26.07.2016 р.).

Як вбачається з рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 у справі № 816/623/16 доводи позивача ґрунтувалися на хибному розумінні меж виконання судових рішень, оскільки судові рішення обовязкові до виконання лише в межах тих правовідносин, яким була надана правова оцінка суду, за результатом якої судом встановлено певний спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до цього, в межах розгляду адміністративної справи №2а-45699/09/1670 судом надавалася правова оцінка положенням наказів відповідача від 29.08.2008 №469 дск, в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, від 16.09.2008 №488 дск в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани та від 21.10.2008 №536 дск в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність; від 19.06.2009 №310 у частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади; від 06.08.2009 №403 у частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ України; від 14.10.2009 №230 о/с у частині переведення позивача з посади начальника УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області на іншу посаду.

Отже, за результатами розгляду адміністративної справи №2а-45699/09/1670 позивача поновлено на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області з 08.07.2009 за наслідками визнання протиправними та скасування наказів відповідача про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади.

Наказом ГУМВС від 29.09.2011 №298 о/с скорочено позивача, законність якого підтверджена судовими рішеннями в адміністративній справі №2а-1670/7848/11, що набрали законної сили.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.06.2017 у справі № 816/26/16 (К/800/9664/16) скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2016, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 залишено в силі.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 позов ОСОБА_3 до Головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області Дрібної Ю.А., третя особа: ГУ МВС України в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування постанови задоволено. Визнано протиправними дії Головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області Дрібної Ю.А. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2а-45699/09/1670, виданого 30.09.2015 Полтавським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВСУ в Полтавській області, у межах виконавчого провадження № 48921718, щодо закінчення виконавчого провадження; визнано протиправною та скасовано постанову Головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області Дрібної Ю.А. від 31.12.2015 про закінчення виконавчого провадження у межах виконавчого провадження № 48921718.

На виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 у справі № 2а-45699/09/1670, ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.06.2017 у справі № К/800/9664/16, постанови про відновлення виконавчого провадження від 05.07.2017 наказом відповідача від 25.07.2017 № 694о/с підполковника міліції ОСОБА_3 (С-580712) поновлено на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України в Полтавській області з 08.07.2009.

Колегія суддів зазначає про застосування ч. 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вказаної вище норми, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.09.2011 року по дату прийняття наказу УМВС України в Полтавській області від 25.07.2017 року № 694.

Колегія суддів, розглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про міліцію" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1-4 Постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Виплата грошового забезпечення курсантам навчальних закладів Державної податкової служби здійснюється в порядку, що затверджується Державною податковою службою.

Затверджено:

схеми посадових окладів військовослужбовців та курсантів навчальних закладів у розмірах згідно з додатками 1-8, 30-32;

схеми посадових окладів осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 9-23;

схеми окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатком 24;

додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25-28, 33.

Умови оплати праці державних службовців та інших працівників бюджетної сфери визначаються відповідно до умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, установ, закладів та організацій відповідних галузей бюджетної сфери.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо застосування положень Кодексу законів про працю України, оскільки вказаною вище постановою, як спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює оплату праці міліціонерів, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв'язку із здійсненим ним або членом його сім'ї повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що оспорювана позивачем виплата повинна бути за час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул є час, протягом якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

За обставинами справи відповідач приймав дії для поновлення позивача на посаді.

Відповідач, приймаючи наказ від 25.07.2017 № 694, мав намір виконати вимоги ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015 р. по справі №К/9991/1683/11, якою постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 залишено в силі, відповідно до якої, суд визнав нечинним і скасував наказ ГУМВС України в Полтавській області від 06.08.2009 №403 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та поновив позивача на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області (ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2009 встановлено порядок виконання рішення суду, а саме: ОСОБА_1 слід поновити на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області з 08.07.2009), а також вимоги ухвали Вищого адміністративного суду України від 13.06.2017 по справі № К/800/9664/16, якою постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 залишено в силі, відповідно до якої визнано протиправними дії державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа № 2а-45699/09/1670, виданого 30.09.2015 Полтавським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВСУ в Полтавській області, у межах виконавчого провадження № 48921718, щодо закінчення виконавчого провадження, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 31.12.2015 про закінчення виконавчого провадження у межах виконавчого провадження № 48921718.

Щодо посилань позивача в своїй апеляційній скарзі на ту обставину, що відповідно до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік, то колегія суддів зауважує наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач поновлений на посаді відповідно до зазначених вище судових рішень з 08.07.2009 року, а з 29.09.2011 - відповідно до наказу відповідача від 29.09.2011 № 298 о/с, звільнений з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (за скороченням штатів).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо оскаржуваного позивачем періоду з 30.09.2011 року до 25.07.2017 року, який не є вимушеним прогулом, а отже і відсутні підстави стягнення з відповідача заробітної плати за вказаний період.

Аналізуючи викладені вище обставини, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Інших обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливі порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів, вважає, що судове рішення прийнято на підставі повного та всебічного вивчення матеріалів справи, без порушення норм матеріального та процесуального права, тому не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 по справі № 816/2465/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6

Повний текст постанови складено 31.05.2018.