Справа № 826/15988/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Губської Л.В. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, третя особа: Антитерористичний центр при Службі безпеки України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, третя особа: Антитерористичний центр при Службі безпеки України в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо замовчування інформації про відсутність наказу про виплату винагороди ОСОБА_5 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України визначити розмір винагороди за безпосередню участь ОСОБА_5 у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду;

- визнати протиправними дії Головного управління МВС України у Луганській області щодо неприйняття наказу про виплату винагороди ОСОБА_5 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року;

- зобов'язати Головне управління МВС України у Луганській області видати наказ про виплату винагороди ОСОБА_5 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року;

- зобов'язати Головне управління МВС України у Луганській області виплатити ОСОБА_5 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року винагороду у розмірі, визначеному Міністерством внутрішніх справ України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року позов задоволено частково. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_5 винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць. У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач - Міністерство внутрішніх справ України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач має право на отримання грошової допомоги, однак протиправно зобов'язано саме Міністерство внутрішніх справ України її виплатити, оскільки чинним законодавством передбачено виплату грошової винагороди за прийняття участі в антитерористичній операції, саме територіальним підрозділом, у даному випадку - ГУ МВС України в Луганській області.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рядовий міліції ОСОБА_5, міліціонер батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» Головного управління МВС України в Луганській області наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України м. Краматорськ від 13 грудня 2014 року № 98 визнаний таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань.

Відповідно до довідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 9 лютого 2015 року № ВДЗ/2280/А, в період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року ОСОБА_5 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визначення учасникам бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 25 червня 2015 року № 11/ІІІ/ХІІІ/4, ОСОБА_5 надано статус учасника бойових дій.

Позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із заявою про виплату винагороди за безпосередню участь в АТО.

Листом відповідача від 14 січня 2016 року № 15/2-Р-12 повідомлено позивача про те, що, зважаючи на те, що наказ керівництва Антитерористичного центру при СБУ про участь в антитерористичній операції надійшов до ГУ МВС України в Луганській області після звільнення позивача, а також, у зв'язку із закінченням бюджетного періоду, здійснити нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в АТО за 2014 рік не вбачається можливим.

Позивач не погоджуючись із відмовою відповідачів у нарахуванні та виплати винагороди за безпосередню участь в АТО, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання грошової допомоги, яку зобов'язано нарахувати та виплатити Міністерство внутрішніх справ України, як розпорядника державних коштів, з огляду на те, що Головне управління МВС України у Луганській області перебуває в стані припинення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 13 Закону України від 20.03.2003 № 638-ІV "Про боротьбу з тероризмом" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) суб'єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб'єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

У відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету", за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Відповідно до пункту 3 вказаної постанови, виділено головним розпорядникам бюджетних коштів 713689,7 тис. гривень, у тому числі Міністерству внутрішніх справ - 105800,4 тис. грн.

Так, на виконання вказаної постанови, Міністерством внутрішніх справ України розроблено наказ від 23 липня 2014 року № 719 "Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України".

Згідно пункту 1 вказаного наказу, Міністерству внутрішніх справ України встановлено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень у розрахунку на місяць.

Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди) за займаною особою вказаних вище категорій штатною посадою (останньою займаною штатною посадою) на час участі в зазначених операціях і заходах.

Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ (пункт 2 наказу).

Пунктом 1.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція №499) передбачено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Згідно пункту 1.18 Інструкції №499, у разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

У відповідності до п. 1.12 Інструкції №499, грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.

Отже, вищевказане свідчить про наявність права у позивача на отримання винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням МВС України у Луганській області не було прийнято наказ про виплату винагороди ОСОБА_5 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року.

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС у Луганській області від 30 січня 2017 року № 68/111/12-2017, винагорода за безпосередню участь в АТО не нараховувалась ОСОБА_5, та не сплачувалась (а.с. 28).

Відповідно до довідки Головного управління МВС у Луганській області від 10 листопада 2016 року № 6/2-104 п/к, ОСОБА_5 наказом АТЦ при СБУ від 12 грудня 2014 року № 98 з 20 серпня 2014 року по 01 листопада 2014 року був включений до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь а Антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення (а.с. 27).

Листом від 14 січня 2016 року за № 15/2-Р-12 Департамент фінансово - облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повідомив ОСОБА_5, що наказ керівництва Антитерористичного центру при СБУ про безпосередню участь ОСОБА_5 в антитерористичній операції надійшов до ГУ МВС України в Луганській області після звільнення, а також у звязку із закінченням бюджетного періоду, здійснити нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в АТО за 2014 рік не вбачається можливим (а.с. 8).

Згідно листа від 8 червня 2016 року за № 23/3-28а3 Управління у справах учасників антитерористичної операції Міністерства внутрішніх справ України, позивача повідомлено, що в Управлінні відсутня інформація, у тому числі, накази щодо нарахування грошової винагороди за участь в проведенні антитерористичної операції та запропоновано звернутися до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Луганській області з метою отримання копій наказів (а.с. 11).

Таким чином, на час визнання позивача таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань позивача вже було звільнено з органів внутрішніх справ України, що свідчить про неможливість видання Головним управлінням МВС України у Луганській області наказу щодо нарахування ОСОБА_5 винагороди.

Відтак, судом першої інстанції правомірно зобов'язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_5 винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Однак, на думку колегії суддів, помилковим є висновок суду першої інстанції в частині зобов'язання саме Міністерства внутрішніх справ України нарахувати та виплатити вказану винагороду, з огляду на наступне.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, на час перебування позивача в органах внутрішніх справ України виплата винагороди за безпосередню участь в АТО здійснювалася за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських", яка регулює порядок виплати винагороди, встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Як зазначалося, пунктом 1.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ № 499 передбачено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач з 19.08.2014 року по 03.11.2014 року перебував на службі в ГУ МВС України в Луганській області.

Відтак, вказаний територіальний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України повинен виплачувати зазначену грошову допомогу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", постановлено ліквідувати, як юридичну особу публічного права, зокрема, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області.

Станом на час розгляду справи, Головне управління МВС України у Луганській області є юридичною особою та перебуває в стані припинення.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління МВС України у Луганській області з 06.11.2015 року перебуває в стані припинення.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що ліквідаційна комісія Головного управління МВС України у Луганській області, відповідно до закону, уповноважена на здійснення дій щодо фінансових виплат у разі виникнення заборгованості з виплати винагороди учасникам АТО.

Разом з цим, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог щодо замовчування Міністерством внутрішніх справ України інформації про відсутність наказу про виплату винагороди ОСОБА_5 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року, оскільки з аналізу відповідей Міністерства внутрішніх справ України, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивачу повідомлялося про неможливість нарахування та виплати винагороди.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5, проте помилково зобов'язав Міністерство внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_5 винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року, а тому постанова суду підлягає зміні в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно по суті вирішивши справу, ухвалив рішення з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому постанова підлягає зміні, шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_5 винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць».

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_5 винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Губська Л.В.

Повний текст постанови виготовлено 29.05.2018 року