Справа № 826/6944/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

22 травня 2018 року справа №826/6944/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2)
доДепартаменту патрульної поліції (далі по тексту - відповідач)
про1) визнання протиправними та скасування наказу відповідача від 18 квітня 2017 року №706 в частині щодо ОСОБА_2; 2) визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 16 травня 2017 року №160о/с в частині щодо ОСОБА_2; 3) поновлення позивача на посаді інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу, з урахуванням вислуги років, спеціального звання, посади та премії
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав незаконності притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, оскільки вважає, що відповідачем всупереч встановленого законодавством України порядку та з грубим порушенням правил законодавства проведено службове розслідування і притягнуто ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/6944/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач проти позову заперечив, виходячи з того, що в ході службового розслідування встановлено порушення позивачем службової дисципліни, що виразилося у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується постановою Оболонського районного суду міста Києва від 29 травня 2017 року у справі №756/4206/17.

В судовому засіданні 09 листопада 2017 року позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали; відповідач свого представника до суду не направив, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

08 вересня 2016 року наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України "По особовому складу" №223о/с лейтенанта поліції ОСОБА_2 призначено по Управлінню патрульної поліції у місті Борисполі інспектором сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод, з посадовим окладом згідно штату, на підставі рапорту позивача від 25 серпня 2016 року.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України "Про призначення та проведення службового розслідування" від 07 березня 2017 року №1129 з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни позивачем, що виразилося у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим відносно останнього складеного протокол про адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наказано призначити службове розслідування, проведення службового розслідування доручити комісії.

В наказі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УПП у м. Борисполі ДПП" від 18 квітня 2017 року №706 зазначено, що у ході службового розслідування факт порушення службової дисципліни, що виразився у порушенні пункту 1 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 6, 10, 11 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, інспектором сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, підтвердився.

З описової частини наказу від 18 квітня 2017 року №706 встановлено, що порушенням службової дисципліни позивача визначено саме керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим, відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі висновку службового розслідування від 06 квітня 2017 року, пунктом 1 наказу від 18 квітня 2017 року №706 наказано за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 6, 10, 11 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на підставі пункту 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, звільнити зі служби в поліції.

На копії наказу від 18 квітня 2017 року №706 міститься відмітка про ознайомлення ОСОБА_2 зі змістом наказу 28 квітня 2017 року.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України "По особовому складу" від 16 травня 2017 року №160о/с відповідно до пункту 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України", пункту 9 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію України" та пункту 8 частини першої статті 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" наказано звільнити зі служби в поліції: по Управлінню патрульної поліції у місті Борисполі лейтенанта поліції ОСОБА_2, інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод, з 16 травня 2017 року, із відрахуванням грошового забезпечення за 5 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, на підставі наказу Департаменту патрульної поліції від 18 квітня 2017 року №706.

Листом від 16 травня 2017 року №3164/41/31/2017 Управління патрульної поліції у місті Борисполі повідомило позивача про прийняття наказу від 16 травня 2017 року №160о/с та просило прибути до сектору кадрового забезпечення Управління патрульної поліції у місті Борисполі для ознайомлення з наказом про звільнення зі служби, отримання трудової книжки, військового квитка, обхідного листа та припису для постановки на військовий облік.

Докази направлення вищезазначеного листа позивачу до суду не надано та в матеріалах справи відсутні. Надання відповідачем копії поштової квитанції про направлення позивачу 16 травня 2017 року рекомендованого листа не підтверджує факту направлення саме вищезазначеного листа від 16 травня 2017 року №3164/41/31/2017 позивачеві, оскільки опис вкладення у рекомендований лист відсутній, встановити достовірно що саме направлялося позивачеві 16 травня 2017 року суд не має змоги.

Проте, на копії наказу від 16 травня 2017 року №160о/с міститься відмітка про ознайомлення ОСОБА_2 зі змістом наказу 19 травня 2017 року.

Відповідно до листка непрацездатності комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4" Дніпровського району міста Києва від 10 травня 2017 року серії АДА №588872 позивач був непрацездатним з 10 травня 2017 року по 19 травня 2017 року з амбулаторним режимом лікування.

З урахуванням перебування позивача на лікарняному, наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України "Про внесення змін до наказу Департаменту патрульної поліції від 16.05.2017 №160о/с" від 19 травня 2017 року №167о/с наказано внести зміни до наказу Департаменту патрульної поліції від 16 травня 2017 року №160о/с в частині звільнення зі служби в поліції, відповідно до пункту 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України", пункту 9 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію України" та пункту 8 частини першої статті 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" по Управлінню патрульної поліції у місті Борисполі лейтенанта поліції ОСОБА_2, інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод, а саме слова та цифри "з 16 травня 2017 року" замінити словами та цифрами "з 20 травня 2017 року" на підставі заяви ОСОБА_2 від 19 травня 2017 року, листа непрацездатності комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4" Дніпровського району міста Києва від 10 травня 2017 року №588872 та листа Управління патрульної поліції у місті Борисполі від 19 травня 2017 року №3228/41/31/01-2017.

На копії наказу від 19 травня 2017 року №167о/с міститься відмітка про ознайомлення ОСОБА_2 зі змістом наказу 20 травня 2017 року.

Згідно рапорту позивача від 20 травня 2017 року останній за місцем роботи отримав 20 травня 2017 року обхідний лист, припис для постанови на військовий облік, витяг з наказу про звільнення та трудову книжку.

Згідно зі статтею 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

В межах даного спору суду належить встановити правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно частини першої статті 3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 7 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої - третьої статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно частини першої статті 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої - третьої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі по тексту - Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України).

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

За визначенням статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно статті 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Стаття 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

За правилами статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний, поміж іншого, з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно статті 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів.

Отже, виключно до компетенції суддів належить з'ясування чи вчинила особа адміністративне правопорушення, яке полягає у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а також чи винна вона у його вчиненні.

Виходячи з наведених норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, суд приходить до висновку, що притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення дисципліни, що виразилося у вчиненні працівником адміністративного правопорушення, можливе за умови підтвердження належними доказами та за наслідками закінчення відповідної справи про адміністративне правопорушення і набрання рішення суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення законної сили.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частина друга статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зі змісту оскаржуваного наказу від 18 квітня 2017 року №706 вбачається, що, на думку відповідача, порушення службової дисципліни з боку ОСОБА_2, яке виразилося у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтвердилось комісією, яка проводила службове розслідування.

Вказана обставина могла б бути підставою для висновку про порушення позивачем службової дисципліни, однак за умови підтвердження такого факту належними доказами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Департаментом патрульної поліції не надано суду жодного доказу, який би на момент прийняття оскаржуваних наказів підтверджував вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке стало підставою прийняття оскаржуваних наказів.

До суду не надано та в матеріалах справи відсутній висновок службового розслідування від 06 квітня 2017 року, на підставі якого в наказі від 18 квітня 2017 року №706 відповідач дійшов висновку про підтвердження порушення позивачем службової дисципліни, яке виразилося у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим відносно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не надано суду і матеріали службового розслідування, які б підтвердили порушення позивачем службової дисципліни, яке стало підставо для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та звільнення на момент прийняття оскаржуваних наказів.

Суд звертає увагу, що факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, може бути підтвердженим лише відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили.

Однак, постановою Оболонського районного суду міста Києва від 29 травня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року, у справі №756/4206/17 притягнено ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, застосувавши до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200,00 грн. та позбавлено права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

У постанові Оболонського районного суду міста Києва від 29 травня 2017 року у справі №756/4206/17 зазначено, що розглянувши матеріали, які надійшли від управління патрульної поліції в місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судом встановлено, що вина ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Постанова Оболонського районного суду міста Києва від 29 травня 2017 року у справі №756/4206/17 набрала законної сили лише 03 листопада 2017 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_2 на підставі наказів відповідача від 18 квітня 2017 року №706 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УПП у м. Борисполі ДПП" та від 16 травня 2017 року №160о/с "По особовому складу" є необґрунтованим та передчасним, тому зазначені накази в частині позивача підлягають скасуванню, а ОСОБА_2 - поновленню на службі та на посаді.

Окрім того, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу, що порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу (далі по тексту - РНС) органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі по тексту - ОВС) при його проведенні визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 (далі по тексту - Інструкція).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно пункту 2.2.5 Інструкції службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.

Пунктом 2.6 Інструкції встановлено, що підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Відповідно до пункту 3.4 Інструкції забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи РНС, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Відповідно до пункту 5.3 Інструкції завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Згідно пункту 5.4 Інструкції якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Пунктом 6.2.2 Інструкції встановлено, що обов'язками виконавця (голови, членів комісії), серед іншого, є: дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування; доповідати начальнику, який призначив службове розслідування, про виявлені порушення законодавства, вимог нормативно-правових актів, а також інші недоліки. Виявляти та досліджувати причини і умови, що сприяли скоєному дисциплінарному проступку, готувати пропозиції щодо їх усунення; у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов'язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта. Акт засвідчується підписами не менше двох осіб, одна з яких обов'язково повинна бути виконавцем. Акт у триденний строк з моменту складання в установленому порядку реєструється в канцелярії (секретаріаті) за місцем проходження служби виконавця, а в разі неможливості - в органі (підрозділі) внутрішніх справ, працівник якого допустив порушення, після чого вказаний акт приєднується до матеріалів службового розслідування. У разі відмови особи надати пояснення на підставі статті 63 Конституції України цей факт документується за допомогою проставляння нею підпису на бланку пояснення, без складання акта. Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування; у встановлений строк підготувати та подати на розгляд і затвердження начальнику, який призначив службове розслідування, висновок, підготовлений за його результатами; після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до 6.3.1 - 6.3.5 Інструкції правами особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, є право: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Згідно пункту 6.3.6 Інструкції правом особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, є право оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

У позовній заяві позивач стверджує, що службове розслідування відносно нього проведено без отримання від нього письмових пояснень.

Позивач зазначає, що 27 березня 2017 року йому зателефонувала старший інспектор з особливих доручень відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції Черкас К.В. та запитала чи буде він давати пояснення, позивач повідомив, що він хворіє, перебуваючи на лікарняному, на момент дзвінка не може надати письмові пояснення по стану здоров'я та зазначив, що не відмовляється від дачі пояснень. Однак Черкас К.В. не запропонувала йому прибути в інший час для надання пояснень.

Жодні докази на спростування твердження позивача відповідачем до суду не надано.

Окрім того, до суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази складання відповідачем акта про відмову позивача надати письмові пояснення стосовно вчинення ним дисциплінарного проступку.

Отже, в порушення пунктів 6.3.6 та 6.2.2 Інструкції висновок службового розслідування, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ від 18 квітня 2017 року №706, затверджений відповідачем за відсутності акта про відмову позивача в наданні письмового пояснення та реєстрації його у визначеному законодавством порядку.

Окрім того, як стверджує позивач його безпосереднім начальником являвся начальник сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції майор поліції Голубенко О.П., якого відповідачем не залучено до проведення службового розслідування відносно позивача.

Матеріали справи підтверджують, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України "Про призначення та проведення службового розслідування" від 07 березня 2017 року №1129 з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни позивачем, що виразилося у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим відносно останнього складеного протокол про адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наказано призначити службове розслідування, проведення службового розслідування наказано доручити комісії у складі: голови комісії - начальника Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бреславської М.Є., членів комісії: т.в.о. заступника начальника Управління - начальника відділу чергової служби Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Коваленка А.П., т.в.о. заступника начальника Управління - начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Яковлевої О.Ю., старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції майора поліції Черкас К.С.

Докази залучення до проведення службового розслідування відносно позивача безпосереднього начальника позивача до суду не надано та в матеріалах справи відсутні.

Отже, в порушення пункту 3.4 Інструкції та статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України відповідачем до складу комісії, яка проводила службове розслідування відносно позивача, не включено безпосереднього начальника позивача.

З урахуванням вищевикладеного, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що відповідачем порушено процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбачену Інструкцією та Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що також обумовлює протиправність наказу відповідача від 18 квітня 2017 року №706 та тягне за собою його скасування та поновлення позивача на посаді.

Необхідно зазначити, що Окружний адміністративний суд міста Києва не бере до уваги посилання позивача на порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, що виразилися в тому, що позивачеві не в повній мірі реалізовано його право знайомитися з матеріалами службового розслідування, оскільки йому не надали копії матеріалів службового розслідування та не надали права робити з них необхідні виписки, на підставі наступного.

Матеріали справи підтверджують, що 28 квітня 2017 року позивачем подано начальнику Управління патрульної поліції у місті Борисполі заяву з проханням ознайомитися з матеріалами перевірки, висновком службового розслідування відносно позивача та надати копії відповідних документів завірених належним чином.

Актом службових осіб Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції від 28 квітня 2017 року зафіксовано, що позивач 28 квітня 2017 року ознайомився з висновком службового розслідування відносно себе та відмовився від підпису про ознайомлення з висновком службового розслідування.

Окрім того, у позовній заяві позивач підтверджує, що 28 квітня 2017 року йому надали для ознайомлення висновок та матеріали службового розслідування, що свідчить про дотримання відповідачем пункту 6.3.5 Інструкції та обов'язку ознайомлення позивача з висновком та матеріалами службового розслідування.

Зазначені вище нормативні акти не містять обов'язку відповідача надавати позивачеві належним чином завірені копії висновку та матеріалів службового розслідування, що виключає протиправність в діях відповідача в цій частині.

В частині позовних вимог про виплату компенсації за час вимушеного прогулу суд керується наступним.

Згідно частини другої статті 235 Кодексу законів про працю в Україні при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

За даними довідки Департаменту патрульної поліції від 24 листопада 2017 року №2170 середньомісячна заробітна плата позивача становила 6 336,99 грн., середньоденна заробітна плата позивача становила 207,77 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 20 травня 2017 року по 21 травня 2018 року, що становить 250 робочих днів.

Доказів, які свідчили про отримання позивачем за період вимушеного прогулу будь-яких доходів, відповідачами до суду не надано.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_2, становить 51 942,50 грн. (207,77 х 250), тому, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних наказів з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3; ідентифікаційний код 40108646) від 18 квітня 2017 року №706 в частині, що стосується ОСОБА_2.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 16 травня 2017 року №160о/с в частині, що стосується ОСОБА_2.

4. Поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції.

5. Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 51 942,50 грн. (п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот сорок дві гривні п'ятдесят копійок).

6. Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

7. Стягнути на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко