Справа № 820/1816/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

24 травня 2018 р. Справа № 820/1816/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Дробязги Т.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (адреса: 63404, Харківська область, Зміївський район, м. Зміїв, вул. Гагаріна, 15, ) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (надалі за текстом - ОСОБА_2, позивач) з адміністративним позовом до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (надалі за текстом Зміївського ОУПФУ Харківської області, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Зміївського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Зміївського ОУПФУ Харківської області () від 24.01.2018 року щодо відмови ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) у здійсненні перерахунку призначеного довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення 23.12.2016 року, із врахуванням періоду служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 25.07.1983 року до 03.11.1986 року - 3 роки 3 місяці 6 днів та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (Харківському юридичному інституті) з 01.09.1987 року до 30.06.1991 року - 1 рік 11 місяців;

- зобов'язати Зміївське ОУПФУ Харківської області () здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) судді у відставці в розмірі 90 відсотків від заробітної плати діючого судді суду апеляційної інстанції з часу первісного призначення з 23.12.2016 року із врахуванням періоду служби в лавах Збройних Сил СРСР - 3 року 3 місяці 6 днів;; половини строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою в Харківському юридичному інституті - 1 рік 11 місяців; стажу роботи суддею Харківського районного суду Харківської області з 22.03.1995 року по 01.03.2002 року, суддею Апеляційного суду Харківської області з 04.03.2002 року по 22.12.2016 року, що становить загалом - 21 рік 9 місяців, а всього 26 років 11 місяців 3 дні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя в контексті змісту рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013. Серед іншого зазначено посилання на п. 11 Перехідних положень Закону України: судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на зміст обґрунтувань адміністративного позову.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду відзив на адміністративний позов. Згідно зі змістом якого просив відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі з підстав його законодавчої необґрунтованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 820/1816/18 та призначено справу у підготовчому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень цього Закону № 2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

В ч. 4 ст. 43 вищезазначеного Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016/ визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 25.07.1983 року до 03.11.1986 року - 3 роки 3 місяці 6 днів та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (Харківському юридичному інституті) з 01.09.1987 року до 30.06.1991 року - 1 рік 11 місяців.

Крім того позивач з березня 1995 року по березень 2002 року працював суддею Харківського районного суду Харківської області, з березня 2002 року - суддя апеляційного суду Харківської області.

На підставі рішення Вищої ради юстиції України № 3297/0/15-16 від 19.12.2016 року та наказом голови Апеляційного суду Харківської області № 04-03/126-ос від 22.12.2016 року позивач був звільнений зі штату апеляційного суду Харківської області 22.12.2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку та звільненням з посади судді на підставі ст. 116, ч. 2 ст. 135, ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

16.01.2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою від 15.01.2018 року здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) судді у відставці в розмірі 90 відсотків від заробітної плати діючого судді суду апеляційної інстанції з часу первісного призначення з 23.12.2016 року із врахуванням періоду служби в лавах Збройних Сил СРСР - 3 року 3 місяці 6 днів;; половини строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою в Харківському юридичному інституті - 1 рік 11 місяців; стажу роботи суддею Харківського районного суду Харківської області з 22.03.1995 року по 01.03.2002 року, суддею Апеляційного суду Харківської області з 04.03.2002 року по 22.12.2016 року, що становить загалом - 21 рік 9 місяців, а всього 26 років 11 місяців 3 дні.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 82% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. Також зазначено, що загальний трудовий стаж /повний/ складає 26 років 11 місяців 3 дні. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж судді 21 рік 08 місяців 27 днів.

При цьому відповідач допустив помилку при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 82%, взявши для розрахунку тільки стаж роботи на посаді судді 21 рік 08 місяців 27 днів, не зарахувавши календарний період проходження служби в лавах Збройних Сил СРСР - 3 року 3 місяці 6 днів, половини строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою в Харківському юридичному інституті - 1 рік 11 місяців

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №594/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" половина строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

В рішенні Вищої ради юстиції від 19.12.2016 року № 3297/0/15-16 зазначено, що суддя Черкасов В.В. набув достатній для відставки стаж роботи на день звернення до Ради із заявою про відставку.

Рішенням від 24.01.2018 року Зміївського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Зміївського ОУПФУ Харківської області відмовлено позивачу в проведенні перерахунку на підставі заяви від 15.01.2018 року (отримана 16.01.2018 року).

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах слідчих.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.03.2018 року справа № 520/5412/17, провадження К/9901/3402/17.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді /частина 6 статті 47 вказаного Закону/.

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна /юридична або фактична/ ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7, 8 КАС України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З досліджених в судовому засіданні документів: трудової книжки, військового квитка, вбачається, що позивач має стаж роботи на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 33 роки 01 місяць 20 днів.

У зв'язку з чим, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2%, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, згідно до пункту 34 розділу Х111 " Прикінцевих положень" Закону України " Про вищу раду правосуддя" від 05.01.2017 року " Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення /обрання/.

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 82% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи судді, що дає право позивачу на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 25.07.1983 року до 03.11.1986 року - 3 роки 3 місяці 6 днів та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (Харківському юридичному інституті) з 01.09.1987 року до 30.06.1991 року - 1 рік 11 місяців, і загальний стаж судді складає 26 років 11 місяців 3 дні, тобто 90%, чим порушив Конституцію України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI /в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин/, діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

В той же час, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, а саме Зміївського ОУПФУ Харківської області, так як вони суперечать вимогам законодавства України. Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, де зазначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, тобто зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» і стаж роботи судді обчислюється у відповідності до цього Закону.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, так як відповідач Зміївське ОУПФУ Харківської області при призначенні щомісячного довічного утримання судді у відставці, неправильно вчинив дії з моменту його звернення до пенсійного фонду, а саме з 22.12.2016 року та безпідставно визначив щомісячне довічне утримання судді у відставці в розмірі 82%, не зарахувавши до стажу судді періоду служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 25.07.1983 року до 03.11.1986 року - 3 роки 3 місяці 6 днів та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (Харківському юридичному інституті) з 01.09.1987 року до 30.06.1991 року - 1 рік 11 місяців, чим суттєво порушив його конституційні права.

Суд вважає, що позивач на момент звільнення у відставку мав стаж роботи судді 26 років 11 місяців 3 дні і відповідач повинен був призначити щомісячне довічне грошове довічне утримання судді у відставці в розмірі 90 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді з моменту звернення до пенсійного фонду, а саме з 22.12.2016 року і це не було виконано відповідачем на момент звернення позивача.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним рішення Зміївського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (адреса: 63404, Харківська область, Зміївський район, м. Зміїв, вул. Гагаріна, 15, ) від 24.01.2018 року щодо відмови ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у здійсненні перерахунку призначеного довічного грошового утримання як судді у відставці з часу первісного призначення 23.12.2016 року, із врахуванням періоду служби в лавах Збройних Сил СРСР (Військово-морського флоту) з 25.07.1983 року до 03.11.1986 року - 3 роки 3 місяці 6 днів та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (Харківському юридичному інституті) з 01.09.1987 року до 30.06.1991 року - 1 рік 11 місяців.

Зобов'язати Зміївське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області (адреса: 63404, Харківська область, Зміївський район, м. Зміїв, вул. Гагаріна, 15, ) здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судді у відставці в розмірі 90 відсотків від заробітної плати діючого судді суду апеляційної інстанції з часу первісного призначення з 23.12.2016 року із врахуванням періоду служби в лавах Збройних Сил СРСР - 3 року 3 місяці 6 днів;; половини строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою в Харківському юридичному інституті - 1 рік 11 місяців; стажу роботи суддею Харківського районного суду Харківської області з 22.03.1995 року по 01.03.2002 року, суддею Апеляційного суду Харківської області з 04.03.2002 року по 22.12.2016 року, що становить загалом - 21 рік 9 місяців, а всього 26 років 11 місяців 3 дні.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (адреса: 63404, Харківська область, Зміївський район, м. Зміїв, вул. Гагаріна, 15, ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01.06.2018 року.

Суддя Супрун Ю.О.