Справа № 808/2262/17
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 травня 2018 року о/об 19 год. 06 хв.Справа № 808/2262/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69104, АДРЕСА_1, код РНОКПП НОМЕР_1)

до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городоцького, 13, ),

Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 84, )

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

ОСОБА_2 (69104, АДРЕСА_2, код РНОКПП НОМЕР_2),

ОСОБА_3 (69104, АДРЕСА_2, код РНОКПП НОМЕР_3),

Публічне акціонерне товариство Дельта Банк (01001, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, )

про визнання протиправним дій та скасування рішення державного реєстратора, -

за участі:

представника позивача - ОСОБА_4

(діє на підставі договору б/н від 21.08.2017 року)

представник відповідача 1 - ОСОБА_5

(діє на підставі довіреності № 13852/9.1/22-17 від 27.12.2017 року

та довіреності № 09-29/8 від 11.01.2018 року)

представника відповідача 1 - ОСОБА_6

(діє на підставі довіреності № 09-29/11 від 11.01.2018 року)

представника відповідача 2 - ОСОБА_7

(діє на підставі довіреності № 01-09/01/0031 від 22.01.2018 року)

третьої особи 1 - ОСОБА_2

(особа посвідчується паспортом серія СВ № 674583)

третя особа 2 - не прибув

представника третьої особи - ОСОБА_8

(діє на підставі довіреності б/н від 29.01.2018 року)

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач ) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - ОСОБА_2 (далі по тексту третя особа 1), ОСОБА_3 (далі по тексту третя особа 2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 щодо проведення державної реєстрації обтяження іпотекою квартири за номером № 130 6, розташованої за адресою АДРЕСА_3, РНМ: 18071361, за реєстраційним номером в Державному реєстрі іпотек № 7445759, від 10 листопада 2012 року;

- скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 - Станіславовича за реєстраційним номером в Державному реєстрі іпотек її 7445759, від 10 листопада 2012 року, про державну реєстрацію обтяження іпотекою квартири за номером № 1306, розташованої за адресою АДРЕСА_3, РНМ: 18071361, яка належить ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_10 Валерієвні.

Ухвалою від 26 липня 2017 року суддя Матяш О.В. залишила позовну заяву без руху до 23 серпня 2017 року для приведення її у відповідність зі статетю106 КАС України.

У звязку з тим, що позивач усунув недоліки позовної заяви, суддя Матяш О.В. відкрила провадження у справі та призначила попереднє судове засідання на 21 вересня 2017 року.

03 жовтня 2017 року на підставі розпорядження №238 керівника апарату Запорізького окружного адміністративного суду адміністративну справу №808/2262/17 передано на повторний автоматичний розподіл справ у звязку з припиненням здійснення повноважень судді Запорізького окружного адміністративного суду Матяш О.В. відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2017 року №2763/0/15-17 Про звільнення ОСОБА_11, з посади судді Запорізького окружного адміністративного суду у відставку.

Справа автоматизованою системою документообігу суду 02 жовтня 2017 року передана на розгляд судді Татаринова Д.В.

03 жовтня 2018 року суддя Татаринов Д.В. прийняв до свого провадження справу №808/2262/17 та призначив судове засідання на 25 жовтня 2017 року, про що постановив відповідну ухвалу суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року провадження у справі зупинено до 29 листопада 2017 року.

29 листопада 2017 року провадження у справі поновлено, про що постановлено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року провадження у справі зупинено до 16 січня 2018 року.

16 січня 2018 року ухвалою суду призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22 лютого 2018 року.

22 лютого 2018 року підготовче засідання відкладено до 15 березня 2018 року про що постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 15 березня 2018 року судом продовжено строк підготовчого провадження у справі до 29 березня 2018 року.

29 березня 2018 року судом, протокольною ухвалою в попередньому судовому засіданні відкладено розгляд справи до 23 квітня 2018 року.

Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду на 14 травня 2018 року.

Відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 14 травня 2018 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позовна заява обґрунтована тим, що державна реєстрація змін обтяження нерухомого майна іпотекою та заміни іпотекодержателя на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення від 25 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 була проведена відповідачем всупереч чинного (на момент внесення змін) законодавства України та безпідставно.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовну заяву підтримав та просив суд позовні задовольнити у повному обсязі.

Представник Міністерства юстиції України в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві (вх. №8597 від 15 березня 2018 року), відповідно до якого зазначає, що доводи позивача, стосовного того, що Міністерство юстиції України як держатель відповідного реєстру є суб'єктом владних повноважень, який делегує свої повноваження з ведення реєстру Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке в свою чергу укладає відповідні договори з реєстраторами державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами спростовується нормою статті 12 Закону, а саме Державний реєстр прав є державною власністю, складовою Національного архівного фонду і підлягає довічному зберіганню. Вказує на те, що Міністерством юстиції України, не здійснювалась передача своїх повноважень до нотаріусів.

Представник Міністерства юстиції України в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представник Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в судовому засіданні проти позову заперечив, однак письмового відзиву на позовну заяву не надавав. Пояснив в судовому засіданні що Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради не наділений технічною можливістю скасувати рішення державного реєстратора.

Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у письмових поясненнях (вх. № 10152 від 28 березня 2018 року), відповідно до яких зазначає, що на час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року діяла норма Закону, яка, в свою чергу, передбачала, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу чи посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження (частина восьма статті 16 Закону). Таким чином, стаття 16 Закону на той час не містила норми, яка б зобов'язувала б особу подати заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, нотаріусу, яким вчинено таку дію. Дана норма набрала чинності з 04 липня 2012 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу прав вимоги, а тому, в даному випадку, дія норми статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 04 липня 2012 року не може розповсюджуватись на правовідносини, які фактично виникли до набрання нею чинності. Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» вказує на те, що прийняття рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснення заміни іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на AT «Дельта Банк» від 09 листопада 2012 року, здійснено на підставі чинного законодавства України та з урахування Порядку №410, а тому відповідно, правові підстави для визнання протиправним та скасування такого запису в Державному реєстрі іпотек відсутні.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» просив суд відмовити задоволенні адміністративної позову у повному обсязі.

ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, 27 березня 2018 року до суду надала клопотання, в якому просить суд розглядати справу без її участі. Просить суд позов задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у письмових поясненнях (вх. №13806 від 03 травня 2018 року), відповідно до яких зазначає, що у реєстратора, станом на час прийняття оскаржуваного рішення, були відсутні підстави та повноваження для вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації обтяження згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року в контексті частини 6 статті 15 Закону № 1952.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

24 червня 2008 року Позичальником (ОСОБА_2) та ВАТ «Сведбанк» був підписаний кредитний договір № 0710/0608/55- 023, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді споживчого кредиту у розмірі 50000 доларів США на строк до 24 червня 2018 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені кредитним договором.

Одночасно, між ВАТ «Сведбанк» та Позивачем був підписаний іпотечний договір № 0710/0608/55-023-г-1 (додаток 1), який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_14 за № 1524, в забезпечення належного виконання Позивачем вимог ВАТ «Сведбанк» за кредитним договором від 24 червня 2008 року № 0710/0608/55-023.

На забезпечення виконання основного зобов'язання, Позивач передав в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартиру за № 100, яка знаходиться в м. Запоріжжя по вул. Европейська (вул. Маліновського), буд. 20, право приватної спільної власності на яку, на момент підписання іпотечного договору, було зареєстроване за ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частки.

24 червня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_14, за реєстраційним номером обтяження 7445375, накладена заборона на нерухоме майно (відчуження) квартири, розташованою за адресою АДРЕСА_4 (РНМ: 18071361) - на підставі договору іпотеки № 0710/0608/55-023-Z-1 від 24 червня 2008 року.

20 березня 2009 року сторонами договору іпотеки № 0710/0608/55-023-г-1 від 24 червня 2008 року підписаний Договір про внесення змін і доповнень №1 до договору іпотеки № 0710/0608/55-023-Z-1 від 24 червня 2008 року (додаток 2), який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_14 за № 285, яким внесені зміни стосовно терміну дії договору іпотеки до 24 червня 2023 року, на підставі внесення змін до кредитного договору.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, про що зроблено записи в реєстрі за № 1306 та № 1307 відповідно.

10 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» від 25 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», за наслідками чого до Державного реєстру іпотек внесено відповідні зміни за реєстраційним номером обтяження в Державному реєстрі іпотек № 7445759 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (РНМ: 18071361), де іпотекодержателем вказано ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК", а майновим поручителем (іпотекодавцем) - ОСОБА_1.

ОСОБА_1 не погодившись з таким рішенням відповідача звернулось до суду з адміністративний позовом до суду.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що реєстрація відступлення прав за іпотечним договором здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи, до якого додається текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору (договору, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором).

Позивач вважає, що текст змін і додаткових відомостей внесених до іпотечного договору повинен бути викладений у формі договору, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором.

Також зазначає, що документом, який підтверджує перехід речового права на нерухоме майно, в спірній ситуації має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки № 0710/0608/55-02від 24 червня 2008 року.

З урахуванням зазначеного, договір купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, не є документом в розумінні підпункту 16 пункту 27 Порядку, на підставі якого можливо вчиняти реєстрацію обтяження, оскільки вказаний договір не підтверджує перехід речового права - іпотеки - на спірне майно до іншої особи.

Суд не погоджується з такою позицією позивача та його представника на підставі наступного.

Так, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05 червня 2003 року (в подальшому в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про іпотеку» державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою, на підставі повідомлення іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

24 червня 2008 року Позичальником (ОСОБА_2) та ВАТ «Сведбанк» був підписаний кредитний договір № 0710/0608/55- 023, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді споживчого кредиту у розмірі 50000 доларів США на строк до 24 червня 2018 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені кредитним договором.

Зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку (частина 1 статті 19 Закону України «Про іпотеку»).

До набрання чинності законом про державний реєстр прав на нерухоме майно порядок державної реєстрації іпотек встановлюється Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації іпотек, що затверджується Кабінетом Міністрів України (пункт 4 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку»).

Суд зазначає, що станом до 01 січня 2013 року діяв Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 410 від 31 березня 2004 року.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року визначено, що державний реєстр іпотек (далі - Реєстр) - єдина комп'ютерна база даних про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року визначено, що реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Документом, який складається іпотекодержателем або уповноваженою ним особою з метою внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру є повідомленням (підпункт 7 пункту 2 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року).

Відповідно до пункту 4 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру.

Пунктом 5 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року визначено, що державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором.

Відповідно до пункту 17 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року внесення змін і додаткових відомостей до запису здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи.

За правилами пункту 18 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року у повідомленні зазначаються: 1) дата державної реєстрації відомостей; 2) порядковий номер запису; 3) підстава внесення відомостей (повідомлення іпотекодержателя чи рішення суду); 4) відомості про реєстратора.

Пунктом 19 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року додатково в повідомленні зазначаються відомості: 1) про державну реєстрацію змін умов обтяження нерухомого майна іпотекою - відповідні зміни і додаткові відомості до запису, внесення яких передбачено пунктом 8 цього Порядку; 2) про відступлення прав за іпотечним договором: про особу, на користь якої здійснено відступлення прав за іпотечним договором; про договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором; 3) про передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної: передбачені підпунктом 1 пункту 8 цього Порядку та про особу, якій передається заставна; дата передачі заставної; дата анулювання заставної; дата видачі дубліката; дата видачі нової заставної.

До повідомлення додається текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору (договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором або передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної), документ про плату за внесення змін і додаткових відомостей до запису (підпукнт 1 пункту 20 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року).

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням (частина 2 статті 24 Закону України «Про іпотеку»).

За правилами частини 3 статті 24 Закону України правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Судом в судовому засіданні встановлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, про що зроблено записи в реєстрі за № 1306 та № 1307 відповідно.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що пунктом 21 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року визначені випадки відмови у внесенні змін і додаткових відомостей до запису.

Так відповідно до підпункту 1 пункту 21 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року Реєстратор відмовляє у внесенні змін і додаткових відомостей до запису у разі, коли:

1) у повідомленні відсутні або наведено не повністю чи з виправленням відомості, зазначені у пунктах 18 і 19 цього Порядку;

2) іпотекодержатель не пред'явив паспорт або інший документ, що посвідчує особу, а у разі коли уповноважена ним особа діє від імені іпотекодержателя фізичної чи юридичної особи - відповідну довіреність;

3) до повідомлення не додано текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору (договору, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором або передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної);

4) відсутній документ про плату за внесення змін і додаткових відомостей до запису;

5) плату внесено не в повному обсязі.

За правилами підпункту 2 пункту 21 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року відмова у внесенні запису до Реєстру оформляється письмово протягом двох робочих днів із зазначенням причини.

Таким чином суд звертає увагу на те, що в розумінні Закону України «Про іпортеку» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами підтверджує перехід речового права (іпотеки) до іншої особи.

Отже, договір купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, є документом в розумінні Закону України «Про іпортеку» та Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек № 410 від 31 березня 2004 року, на підставі якого можливо вчиняти реєстрацію обтяження, оскільки вказаний договір не підтверджує перехід речового права - іпотеки - на спірне майно до іншої особи.

Разом з тим, позивач та його представник посилаються на те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 на момент прийняття рішення про зміну іпотекодержателя та внесення змін до Державного реєстру іпотек ще не мав повноважень державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд не погоджується з такою правовою позицією на підставі наступного.

Позивач обґрунтовує свою правову позицію Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року .

ОСОБА_15 визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав;

нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення;

обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна або більша за площею його частина.

Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження (частина 2 статті 16 вищевказаного закону України).

Частиною 3 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникло право, або уповноважених ними (нею) осіб (частина 7 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до частини 8 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав особи, визначені у частині сьомій цієї статті, повинні повідомити орган державної реєстрації прав про наявність встановленої законом заборони на відчуження нерухомого майна (частина 9 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, на час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року діяла норма Закону, яка, в свою чергу, передбачала, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу чи посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження (частина 8 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, стаття 16 Закону на той час не містила норми, яка б зобов'язувала особу подати заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, нотаріусу, яким вчинено таку дію.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 16 березня 2010 року в силу того, що виникнення правовідносин стосовно внесення змін у Державний реєстр іпотек безпосередньо пов'язано із виникненням правових підстав для цього, а такою підставою на думку суду є договір купівлі-продажу права вимоги, який укладений 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк».

Отже, у зв'язку з тим, що зазначений договір укладено до набуття чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 04 липня 2012, то до правовідносин щодо реєстрації змін у Державному реєстрі іпотек підлягає застосуванню Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 16 березня 2010 року.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тому, на думку суду, укладені між Позивачем та ВАТ«Сведбанк», кредитний та іпотечний договори від 24 червня 2008 року, а також договір купівлі-продажу права вимоги від 25 травня 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ОСОБА_7 банк», є правомірними, адже позивачем не були надані докази визнання зазначених правочинів недійсними.

Така правова позиція суду, узгоджена з правовою позицією Верховного Суду по справі №826/22638/15, постанова від 14 березня 2018 року.

Відповідно до частини 4 статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (69104, АДРЕСА_1, код РНОКПП НОМЕР_1) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городоцького, 13, ), Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 84, ) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, - ОСОБА_2 (69104, АДРЕСА_2, код РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_3 (69104, АДРЕСА_2, код РНОКПП НОМЕР_3), Публічне акціонерне товариство Дельта Банк (01001, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ) про визнання протиправним дій та скасування рішення державного реєстратора відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі 24 травня 2018 року.

Суддя Д.В. Татаринов