Справа № 826/68/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 травня 2018 року справа №826/68/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-технічне підприємство “ТРАНСІНВЕСТ” (далі по тексту – позивач, ТОВ “НТП “ТРАНСІНВЕСТ”)

до

Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту – відповідач, ГУ ДФС)

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09 вересня 2016 року №

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки порушення щодо несвоєчасного надходження коштів по зовнішньоекономічному контракту відбулось з вини банку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/68/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову вказав про відповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства, підтримавши висновки акта перевірки.

В судовому засіданні 29 травня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 09 вересня 2016 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, статті 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” за порушення статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” до ТОВ “НТП “ТРАНСІНВЕСТ” застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені у сумі 34 668,44 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 25 серпня 2016 року № 755/26-15-14-06-04/39270330 “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “НТП “ТРАНСІНВЕСТ” () з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічними імпортними контрактами від 29 жовтня 2015 року №16/15 з ООО “ПензЛокоматив” (Російська Федерація) та від 23 січня 2015 року №024-06 ДКГ-01-2015 з ООО “ДОНКАРБ ГРАФИТ” (Російська Федерація) згідно листів ПАТ “Промінвестбанк” (лист від 02 березня 2016 року №20-9/10/2016/453; вх. ГУ ДФС від 09 березня 2016 року №8869/10 та лист від 01 квітня 2016 року №20-9/10/2016/730; вх. ГУ ДФС у від 06 квітня 2016 року №13438/10)” (далі по тексту – акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, а саме: несвоєчасне надходження товару за контрактом з ООО “ПензЛокоматив” (Російська Федерація) від 29 жовтня 2015 року №16/15 на суму 1 819 688,00 рос. руб.; несвоєчасне повернення коштів по контракту з ООО “ДОНКАРБ ГРАФИТ” (Російська Федерація) від 23 січня 2015 року №024-06 ДКГ-01-2015 на суму 2 983 500,00 рос. руб.

Таким чином, в межах даного спору необхідно встановити своєчасність надходження товару та повернення коштів за зовнішньоекономічними контрактами з контрагентами позивача.

Відповідно до статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частина друга статті 2 статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” передбачає, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Згідно з пунктом 1 постанов Правління Національного банку України від 03 червня 2015 року №354, від 03 вересня 2015 року №581, від 04 грудня 2015 року№863, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, розрахунки здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (покупець) та ТОВ ПензЛокоматив” (Російська Федерація) укладено контракт від 29 жовтня 2015 року №16/15, відповідно до умов якого постачальник зобов’язується передати у власність покупцю, а покупець зобов’язується належним чином прийняти та оплатити товар, на умовах, в номенклатурі, в кількості, в строки та по цінам вказаним в специфікаціях, які є невід’ємною частиною Контракту.

Судом встановлено, що позивачем, відповідно до виписки по особовому рахунку було перераховано кошти на користь ТОВ ПензЛокоматив” (Російська Федерація) у сумі 1 819 688,00 рос. руб. з граничним терміном надходження товару – 04 лютого 2016 року, однак фактичне надходження товару на територію України відбулось 09 лютого 2016 року.

Однак, матеріали справи не містять доказів звернення позивача із позовом передбаченим частиною другою статті 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”.

Стаття 6 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” визначає, що строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Порядок віднесення операцій резидентів до зазначених у частині першій цієї статті та умови видачі висновків на перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, протягом п'яти робочих днів з дати видачі висновку, зазначеного у частині другій цієї статті, інформує Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про видачу такого висновку.

В матеріалах справи відсутні докази, що свідчили б про отримання позивачем висновку Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на продовження термінів розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом.

Якщо перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, обумовлено виникненням форс-мажорних обставин, перебіг зазначених строків зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.

Підтвердженням форс-мажорних обставин є відповідна довідка Торгово-промислової палати України або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, документ уповноваженого органу країни, що підтверджує виникнення форс-мажорних обставин по вищезазначеному контракту відсутній.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність застосування до ТОВ “НТП “ТРАНСІНВЕСТ” пені в сумі 9 243,29 грн. за порушення статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, а тому податкове повідомлення-рішення від 09 вересня 2016 року № в цій частині скасуванню не підлягає.

В частині суми нарахування ТОВ “НТП “ТРАНСІНВЕСТ” пені у розмірі 25 425,15 грн. згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням суд звертає увагу на наступне.

23 січня 2015 року між позивачем (покупець) та ТОВ “ДОНКАРБ ГРАФИТ” (Російська Федерація) (продавець) укладено контракт від 23 січня 2015 року №024-06 ДКГ-01-2015, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує товар, найменування, кількість, ціна та якість яких, вказана в додатках до вказаного Договору.

З акта перевірки вбачається, що контролюючий орган прийшов до висновку про порушення позивачем норм Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, з огляду на те, що кошти на користь ТОВ “ДОНКАРБ ГРАФИТ” (Російська Федерація) були перераховані позивачем в сумі 5 570 125,20 рос. руб., однак повернення таких коштів відбулось з порушенням терміну розрахунків на суму 2 983 500,00 рос.руб. від ТОВ “ДОНКАРБ ГРАФИТ” (Російська Федерація) на поточний рахунок ТОВ “НТП “ТРАНСІНВЕСТ”, а саме 14 березня 2016 року.

На думку позивача, датою зарахування валютної виручки на рахунок резидента слід вважати дату її зарахування на відповідний розподільчий рахунок суб’єкта господарювання, а тому, враховуючи, що кошти в сумі 2 983 500,00 рос. руб. були зараховані на розподільчий рахунок позивача 01 березня 2016 року, тобто у строк, визначений частиною першою статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”.

Згідно приписів статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорту прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Згідно з пунктом 1 постанов Правління Національного банку України від 03 червня 2015 року №354, від 03 вересня 2015 року №581, від 04 грудня 2015 року№863, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, розрахунки здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Пунктом 2 названих постанов встановлено вимогу щодо обов’язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Надходження в іноземній валюті, зазначені в абзаці першому цього пункту, підлягають обов’язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 75 відсотків. Решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання.

Вимога щодо обов’язкового продажу поширюється на надходження в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року №34 і в російських рублях.

Уповноважений банк зобов’язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим цього пункту поширюється вимога щодо обов’язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 “Розподільчі рахунки суб’єктів господарювання”.

Таким чином, датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок; подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.

Порядок зарахування виручки резидентів у іноземній валюті, передбачений Законом України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, чітко встановлює обов’язок її зарахування саме на валютні рахунки, не розмежовуючи їх при цьому на розподільчі чи поточні.

Однак, беручи до уваги, що до даних спірних правовідносин пріоритетним у застосуванні є саме Закон України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, яким передбачені виключні випадки звільнення від відповідальності, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення позивача від відповідальності за виявлене порушення строків розрахунків в іноземній валюті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №804/2465/17, адміністративне провадження №К/9901/4694/17, К/9901/4697/17.

Таким чином, висновки акта перевірки про те, що повернення коштів відбулося 14 березня 2016 року нормативно та документально не спростовуються, з урахуванням чого нарахування пені у сумі 25 425,15 грн. є правомірним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем порушено строки здійснення розрахунків в іноземній валюті, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірності свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Науково-технічне підприємство “ТРАНСІНВЕСТ” задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю “Науково-технічне підприємство “ТРАНСІНВЕСТ” (04114, м. Київ, вул. Пріорська, 21; ідентифікаційний код 39270330) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко