Справа № 336/6545/17
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/6545/17
Пр. № 2-а/336/59/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання незаконним рішення про відмову у призначенні пенсії та зобовязання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання незаконним рішення про відмову у призначенні пенсії та зобовязання призначити пенсію у відповідності до п. 3 розділу ХУ Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В позові зазначила, що в 24 липня 2016 року досягла 50-річчя, має більш пятнадцяти років трудового стажу, є матірю доньки, що має статус інваліда з дитинства. Відповідно до п. 3 розділу ХУ Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» як мати особи-інваліда з дитинства має право на призначення пенсії за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років. Після досягнення 50-річного віку, а сам: 25 жовтня 2017 року, вона звернулася до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії, проте отримала відмову, яка втілилась в рішенні від 01.11.2017 року, з посиланням на відсутність медичного підтвердження наявності показань для визнання дитини інвалідом до досягнення шестирічного віку. Вважає таку відмову незаконною, оскільки її донька має статус особи з інвалідністю з дитинства, тому на неї не розповсюджується статус дитини-інваліда. Оскільки вона підпадає під дію зазначеного Закону, просить визнати відмову відповідача незаконною та зобовязати його призначити їй пенсію в силу наведених положень закону.

Позивач до суду не зявився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у його відсутність і задоволення позову.

З аналогічною заявою, яка містить заперечення проти позову, звернувся представник відповідача.

Зазначені обставини в силу ст. 194 КАС України зумовили розгляд справи у письмовому провадженні.

Письмові заперечення відповідача містять посилання на те, що інвалідність дитині позивачки встановлена після досягнення донькою шестирічного віку, а в такому випадку для визнання її інвалідом з дитинства в силу «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» необхідно отримання висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до шестирічного віку. Між тим вказаний висновок містить твердження, що дитина за медичними показаннями не могла бути визнана інвалідом до шестирічного віку. Зазначені обставини, на думку відповідача, виключають задоволення позову.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що позивач є матірю доньки ОСОБА_2»ї Володимирівни, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка має статус інваліда з дитинства (а. с. 9). Позивач досягла пятдесятирічного віку та має більше пятнадцяти років трудового стажу (а. с. 10-12).

В силу ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року жінки, які народили пятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числі інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Відповідно до п. 3 розділу ХУ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше, ніж за пять років до досягнення пенсійного віку за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числі інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Із змісту наведених положень Законів випливає, що набуття права на дострокове призначення пенсії зумовлене наявністю у жінки доньки або сина, що мають статус інваліда з дитинства, в тому числі дитини-інваліда до 16 років, яких виховувала їх матір, досягнення матірю цих осіб пятдесятирічного віку та наявністю у неї не менш ніж пятнадцятирічного стажу роботи.

Відповідно до п. 2.18 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, визнання особи інвалідом з дитинства засвідчується випискою з акту огляду в МСЕК, медичним висновком установи охорони здоровя, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

З наведеного випливає, що мати інваліда з дитинства або дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення пятдесяти років у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Як встановлено судом, ОСОБА_2»я Володимирівна, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом з дитинства.

Цей статус вона набула з 29 жовтня 2004 року, тобто у віці пятнадцяти років (а. с. 9).

Вирішуючи спір на користь позивача суд враховує положення «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а також висновок лікарсько-консультаційної комісії комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» № 134/5 від 20.07.2017 року, з якого випливає, що дитина не могла бути визнана інвалідом до шестирічного віку відповідно до переліку медичних показань, затверджених Міністерством охорон здоровя України № 454/471/516 від 08.11.2001 року (а. с. 9), проте не погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що ця обставина є перешкодою для призначення позивачу пенсії у відповідності до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи з такого.

З преамбули Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16.11.2000 року випливає, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Статтею 2 цього Закону встановлений різний розмір соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам.

Хоча сам Закон і не містить визначення термінів «інвалід з дитинства» і «дитина-інвалід», проте із його змісту випливає, що ці поняття не є тотожними, на що вказує зєднувальний сполучник «і» між ними, а також відмінні соціальні гарантії, які держава надає таким особам.

У звязку з викладеним суд вважає, що правила п. 2.18 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки поняття «інвалід з дитинства» та «дитина-інвалід віком до 16 років», як зазначено, не є тотожними; позивач є матірю саме інваліда з дитинства, а в силу згаданого «Порядку…» висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що особа мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку є необхідним у разі, коли особа визнана інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Між тим судом встановлено, що зазначений статус донька позивача набула у віці пятнадцяти років.

Згідно із ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на викладене, виходячи з принципів верховенства права та законності, суд вважає за необхідне при вирішенні спору застосувати положення Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в частині визначення підстав для набуття матірю інваліда з дитинства права на дострокову пенсію.

Відповідно до ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії (п. 4 ч. 1 ст. 245 КАС України).

З огляду на викладене суд вбачає всі підстави для застосування судового захисту позивача в обраний нею спосіб.

У звязку з викладеним суд вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 194, 242-246, 293, 295 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя задовольнити.

Визнати незаконною відмову Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у відповідності до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», . 3 розділу ХУ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію як матері інваліда з дитинства відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 3 розділу ХУ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива