Справа № 821/616/18
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/616/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.,

секретаря судового засідання Рябчич А.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Стафф-Сервіс" до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

30 березня 2018 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Стафф-Сервіс" (далі позивач, ТОВ «Стафф-Сервіс») до Головного управління Держпраці у Херсонській області (далі відповідач, ГУ Держпраці Херсонській області) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, а саме:

- визнати протиправними дії відповідача по умисному спотворенню результатів заходів державного нагляду (контролю) та внесенню до офіційних документів завідомо недостовірних відомостей;

- зобов'язати відповідача утриматися від внесення до офіційних документів завідомо недостовірних відомостей та протидії законній господарській діяльності ТОВ "Стафф-Сервіс".

Ухвалою від 03.04.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 17 квітня 2018 року на 09 год. 00 хв.

Ухвалою від 17 квітня 2018 року відкладено розгляд справи до 24 травня 2018 року на 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 24 травня 2018 року розгляд справи відкладено до 31 травня 2018 року до 13 год. 15 хв.

Ухвалою суду від 31 травня 2018 року представнику позивача повернуто матеріали клопотання про залучення третьої особи та витребування доказів, з підстав не відповідності заявленого клопотання приписам ст.167 КАС України.

Ухвалою суду від 31 травня 2018 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача про залучення третьої особи, оскільки судове рішення не може вплинути на права та інтереси зазначеної в клопотанні особи.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначив, що протягом березня 2018 року декількох клієнтів товариства, які є замовниками послуг аутстаффінгу, в рамках інспекційних відвідувань було перевірено посадовими особами відповідача на предмет додержання законодавства про працю та виявлення неоформлених трудових відносин. Під час проведення інспекційних відвідувань контрагентами позивача повідомлено посадовим особам відповідача, що персонал передавався в найм від ТОВ «Стафф-Сервіс» на підставі договорів аутстаффінгу. В своїй діяльності позивач використовує значну кількість персоналу, наданого в найм від інших роботодавців, зокрема нерезидента ТОВ «Маринекс ЛТД» за типовими договорами аутстаффінгу. Проте в жодному з документів, які складались представниками відповідача за результатами інспекційних відвідувань не вказано про наявність укладеного договору аутстаффінгу, не зважаючи на надання копій таких договорів на адресу відповідача. Позивач вважає, що результати державного нагляду (контролю) були спотворені, а до офіційних документів внесені завідомо неправдиві відомості. З наведеного позивач робить висновок про наявність правових підстав для прийняття рішення про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Відповідач 17 квітня 2018 року подав до суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає з таких підстав. Зі змісту адміністративного позову не зрозуміло правовий статус товариства у спірних правовідносинах, оскільки заходи нагляду (контролю) відносно позивача не здійснювались. Відповідач вказує, що контрагент позивача ТОВ «Марінекс ЛТД» не надавало позивачу персоналу в найм, а напроти саме ТОВ «Стафф-Сервіс» виступає роботодавцем для наданих працівників. Відповідач зазначає, що позивач не наводить перелік контрагентів, при перевірці яких до висновків інспекційного нагляду внесено недостовірні данні. Все це, на думку відповідача, є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено.

26 березня 2018 року на підставі службового посвідчення №504, відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.п.1,31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (затверджений постановою КМ України №295 від 26 квітня 2017 року) інспектором праці проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за фактичною адресою: м. Херсон, вул. Комкова, 87, кафе «Пікнік». За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №21-01-282/0561.

В ході інспектування виявлено порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці». Порушеннями є не укладення трудового договору з працівниками та не повідомлення органів ДФС про прийняття працівників, відсутність наказу чи розпорядження про прийняття працівників на роботу, а також відсутній облік виконуваної працівниками роботи та відсутній бухгалтерський облік витрат на оплату праці.

19 березня 2018 року на підставі службового посвідчення №509, відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (затверджений постановою КМ України №295 від 26 квітня 2017 року) інспектором праці проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 за фактичною адресою: м. Херсон, вул. Фонтанна,7, цех по виробництву памятників. За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №21-01-282/049.

В ході інспектування виявлено порушення ч.ч.1,3 ст.24 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці». Порушеннями є не укладення трудового договору з працівниками та не повідомлення органів ДФС про прийняття працівників, відсутність наказу чи розпорядження про прийняття працівників на роботу, а також відсутній облік виконуваної працівниками роботи та відсутній бухгалтерський облік витрат на оплату праці.

26 березня 2018 року на підставі службового посвідчення №504, відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.п.19,31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (затверджений постановою КМ України №295 від 26 квітня 2017 року) інспектором праці проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 за фактичною адресою: м. Херсон, вул. Комкова, 87, кафе «Пікнік». За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №21-01-229/057.

В ході інспектування виявлено порушення ч.1 ст.24 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці». Порушеннями є не укладення трудового договору з працівниками, відсутність наказу чи розпорядження про прийняття працівників на роботу, а також відсутній облік виконуваної працівниками роботи та відсутній бухгалтерський облік витрат на оплату праці.

19 березня 2018 року інспекторами праці ОСОБА_7 та ОСОБА_8, службові посвідчення №№503,327, відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (затверджений постановою КМ України №295 від 26 квітня 2017 року) складено вимогу про надання/поновлення документів стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_9, адреса здійснення господарської діяльності: м. Херсон, вул. Перекопська, 158-А, кафе «Зефір». Зазначеною вимогою у фізичної особи-підприємця в строк до 10 год. 00 хв. 02 квітня 2018 року витребувано: свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця; штатні розписи або накази про затвердження посадових окладів (тарифних ставок) за 2017-2018 роки; накази про прийом на роботу працівників, звільнення, відпустки, суміщення професій, посадові інструкції за 2017-2018 роки;повідомлення про прийняття працівників на роботу за 2017-2018 роки (постанова КМ України №413 від 17.06.2015 року); табелі обліку використання робочого часу працівників за 2017-2018 роки; відомості про нарахування і виплату заробітної плати працівникам за 2017-2018 роки; графіки змінності працівників за 2017-2018 роки; особові картки працівників форми П-2 за 2017-2018 роки; правила внутрішнього трудового розпорядку.

Також посадовими особами складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №21-01-267/047 від 19 березня 2018 року.

В матеріалах справи знаходиться додаткова угода №1 від 28 лютого 2018 року до договору аутстаффінгу від 01 лютого 2018 року, укладена між ТОВ «Стафф-Сервіс» та ФОП ОСОБА_9 про розірвання договору аутстаффінгу з 01 березня 2018 року. Тобто, на момент проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_9 не мав правовідносин з ТОВ «Стафф-Сервіс» в галузі аутстаффінгу.

20 березня 2018 року інспекторами праці ОСОБА_7 та ОСОБА_8, службові посвідчення №№503,327, відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, ч.3 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (затверджений постановою КМ України №295 від 26 квітня 2017 року) складено вимогу про надання/поновлення документів стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_10, адреса здійснення господарської діяльності: м. Херсон, вул. Перекопська, 158-А, кафе «Зефір». Зазначеною вимогою у фізичної особи-підприємця в строк до 10 год. 00 хв. 02 квітня 2018 року витребувано: свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця; штатні розписи або накази про затвердження посадових окладів (тарифних ставок) за 2017-2018 роки; накази про прийом на роботу працівників, звільнення, відпустки, суміщення професій, посадові інструкції за 2017-2018 роки;повідомлення про прийняття працівників на роботу за 2017-2018 роки (постанова КМ України №413 від 17.06.2015 року); табелі обліку використання робочого часу працівників за 2017-2018 роки; відомості про нарахування і виплату заробітної плати працівникам за 2017-2018 роки; графіки змінності працівників за 2017-2018 роки; особові картки працівників форми П-2 за 2017-2018 роки; правила внутрішнього трудового розпорядку.

Також посадовими особами складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №21-01-268/047 від 20 березня 2018 року.

ФОП ОСОБА_10 в запереченні на акт про неможливість проведення інспекційного відвідування зазначила, що вона використовує в своїй господарській діяльності персонал, який їй надало в найм ТОВ «Стафф-Сервіс».

Інспекційних відвідувань самого позивача посадові особи відповідача не проводили та жодних актів індивідуальної дії стосовно товариства не складали.

До адміністративного позову додано договір про співпрацю за окремими напрямами діяльності, у тому числі для обміну даними про вільні робочі місця (вакансії) від 20 січня 2017 року, укладений між Херсонським міським центром зайнятості та ТОВ «Стафф-Сервіс».

Позивач вважає, що такими діями представники відповідача порушили права та інтереси ТОВ «Стафф-Сервіс», оскільки всі перелічені фізичні особи-підприємці є клієнтами позивача та використовують найманих працівників, яких їм надає позивач в якості посередника по працевлаштуванню робочого персоналу, роботодавцем якого виступає фірма ТОВ «Маринекс ЛДТ».

В матеріалах справи знаходиться відповідь Почесного Консульства Республіки Сейшельські острови №05/17 від 30 листопада 2017 року на адресу начальника ГУ ДФС у Херсонській області про ліквідацію фірми ТОВ «Маринекс ЛТД» (Marinex Ltd, реєстраційний номер 119611) 14 лютого 2014 року.

Тобто, з 14 лютого 2014 року фірма ТОВ «Маринекс ЛДТ» не могла надати жодного працівника позивачу, оскільки вона була ліквідована.

При вирішенні спору по суті суд враховує наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст.5 КАС України).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

За ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р № 295 затверджено Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.

Основною метою державного нагляду є виявлення порушень та недоліків під час здійснення виконавчими органами міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та центральними органами виконавчої влади (далі - об'єкт нагляду) повноважень, визначених відповідно частиною третьою статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та частиною другою статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - контрольні повноваження) (п.2 Порядку).

Посадові особи об'єкта нагляду мають право:

1) перевіряти в уповноваженої посадової особи наявність службового посвідчення;

2) не допускати уповноважену посадову особу до проведення виїзної перевірки у разі відсутності службового посвідчення;

3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до висновку та/або вимоги;

4) вимагати від уповноваженої посадової особи внесення запису про проведення виїзної перевірки до відповідного журналу перевірок (за його наявності) (п.13 Порядку).

Якщо керівник об'єкта нагляду або уповноважена ним посадова особа не погоджується з викладеною у висновку інформацією, керівник об'єкта нагляду або уповноважена ним посадова особа підписує висновок із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Об'єкт нагляду може подати зауваження не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дати підписання висновку. Рішення про результати розгляду поданих зауважень надається уповноваженою посадовою особою не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дати їх надходження (п.18 Порядку).

Вимога або висновок уповноваженої посадової особи можуть бути оскаржені в 10-денний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці.

У разі незгоди з рішенням керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці таке рішення може бути оскаржене до керівника або заступника керівника Держпраці.

Подання в установлений строк скарги тимчасово припиняє виконання вимоги.

Скарга розглядається у 30-денний строк з дати її надходження, якщо інше не встановлено законом.

За результатами розгляду скарг висновок та/або вимога можуть бути скасовані повністю або в окремій частині (п.23 Порядку).

З наведеної норми вбачається, що субєкт господарювання має певний комплекс прав, які дають йому можливість захистити свої права та інтереси під час проведення перевірки, а також дають можливість оскаржити результати перевірки.

З урахуванням закріпленого в ч.2 ст.61 Конституції України індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, порушення субєктами господарювання вимог законодавства не тягнуть за собою відповідальності для ТОВ «Стафф-Сервіс», а висновки актів інспекційного відвідування цих субєктів не мають впливу на права та обовязки позивача.

Окремо суд звертає увагу позивача, що субєкти господарювання щодо яких проведено інспекційні відвідування не позбавлені можливості оскаржити висновки таких відвідувань до керівника або заступника керівника Держпраці або в судовому порядку.

Крім того суд враховує, що жодних актів індивідуальної дії стосовно позивача посадові особи відповідача не складали.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб'єкта владних повноважень надається особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

Судом не встановлено порушення посадовими особами відповідача приписів законодавства по відношенню до позивача.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Як передбачає ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Обовязковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 31 травня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 242-246, 250, 255 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю Стафф-Сервіс (73021, АДРЕСА_1, ) до Головного управління Держпраці у Херсонській області (73003, м. Херсон, вул. Горького, 8, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 04 червня 2018 року.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 5.1.2.