Справа № 810/2689/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2689/17 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Будком» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Будком» звернулося з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.05.2017 №, згідно якого скаржнику донараховано суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 504746,00 грн.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не в повній мірі з'ясовано обставини справи та не взято до уваги твердження та аргументи відповідача.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ГУ ДФС у Київській області було проведено документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ТД «Будком» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Канремторг» за березень 2016 року та ПП фірма «Універ Автотех» за жовтень, листопад 2016 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 11.04.2017 №208/10-36-14-07-02/23581034 (далі - акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ «ТД «Будком» вимог п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 336497,00 грн., в т.ч. за березень 2016 року на суму 99196,00 грн., за жовтень 2016 року на суму 136375,00 грн. та за листопад 2016 року на суму 100926,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.05.2017 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 504746,00 грн., з яких: 336497,00 грн. - за основним платежем та 168249,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Такі висновки податковий орган пов'язує з фактом відсутності реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Канремторг», ПП фірма «Універ Автотех» та ґрунтуються на аналізі наявної у контролюючого органу податкової інформації щодо контрагентів позивача. На думку перевіряючих, контрагенти позивача не мали реальних можливостей для здійснення господарських операцій з поставки товарів.

Вважаючи висновки податкового органу протиправними та такими, що порушують норми Податкового кодексу України, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати вказані вище податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «ТД Будком» та підприємствами - ТОВ «Канремторг», ПП фірма «Універ Автотех», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договорів поставок та первинних документів до них неуповноваженими на те особами. Беручи до уваги не доведеність відповідачем відсутності реального характеру правочинів, укладених між позивачем та ТОВ «Канремторг», ПП фірма «Універ Автотех», доведеність обґрунтованості включення позивачем до складу податкового кредиту відображених в отриманих від вказаних контрагентів первинних документах сум податку на додану вартість, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 22.05.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Перевіривши наявний в матеріалах справи Акт перевірки, на підставі якого податковим органом було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Згідно податкової інформації, отриманої від Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області щодо ТОВ «Канремторг» за звітні періоди декларування ПДВ листопад, грудень 2015 року та січень, лютий, березень 2016 року з питань проведення фінансово-господарських операцій з контрагентами-покупцями та контрагентами-постачальниками, встановлено факт підміни товарних позицій. Також, відповідно до вказаної податкової інформації на ТОВ «Канремторг» відсутні власні або залучені основні засоби (складські приміщення, спеціальні транспортні засоби).

Крім того, згідно вказаної податкової інформації контролюючим органом було з'ясовано, що декларування ТОВ «Канремторг» значних обсягів реалізації на адресу контрагентів-покупців здійснено при відсутності придбання номенклатури товару по ланцюгу постачання згідно інформації з Єдиного реєстру податкових накладних, а також відсутності трудових ресурсів в достатній кількості та необхідної кваліфікації, виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту, що свідчить про неможливість виконання оформлених господарських операцій.

Також контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що проведеним аналізом баз даних ДФС встановлено, що ПП фірма «Універ Автотех» у жовтні та листопаді 2016 року придбавало сировину у ТОВ «Маркторг», яка була реалізована на адресу позивача.

Згідно отриманої від Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 25.11.2016 №387/11-23-12-01/40806112 щодо ТОВ «Маркторг» з питань проведення фінансово-господарських операцій з контрагентами-покупцями та контрагентами-постачальниками, встановлено факт підміни товарних позицій.

Так, ТОВ «Маркторг» протягом 2016 року не придбавало продукцію, яка в подальшому була реалізована ПП фірма «Універ Автотех», а потім по ланцюгу постачання - ТОВ «ТД «Будком».

Відповідно до вказаної податкової інформації встановлено факти реалізації ТОВ «Маркторг» контрагентам-покупцям товарів відмінних від фактично придбаних у контрагентів-продавців (підміна товару), у зв'язку з чим неможливо відслідкувати ланцюг постачання ідентифікованого товару.

Крім того, відповідач в акті перевірки зазначив, що за результатами аналізу наданих позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних не встановлено зв'язку між здійсненними перевезеннями за такими накладними та спірними господарськими операціями ТОВ «ТД «Будком» з постачальниками ТОВ «Канремторг», ПП фірма «Універ Автотех».

Враховуючи вищевикладене, ГУ ДФС у Київській області дійшов висновку про безтоварність господарських операцій ТОВ «ТД «Будком» з ТОВ «Канремторг», ПП фірма «Універ Автотех», у зв'язку з чим позивач не мав підстав відображати у складі податкового кредиту суму ПДВ по податковим накладним, отриманих від ТОВ «Канремторг» на суму 99196,00 грн. та від ПП фірма «Універ Автотех» на суму237300,60 грн.

З огляду на вказане, надані до перевірки первинно-бухгалтерські документи позивача не взято до уваги, що в свою чергу призвело до встановлення недостатнього документального підтвердження виконання умов за договорами, та, як наслідок, призвело до встановлення відповідачем порушень формування позивачем податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку встановленим під час судового засідання обставинам справ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно з ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІУ (далі - Закон № 996) дія цього Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно - правових форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог пункту 2 статті 3 цього ж Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону №996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документи; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На платників податків покладаються такі обов'язки, як вести бухгалтерський облік, складати звітність про фінансову - господарську діяльність, так і забезпечувати її зберігання в терміни, встановлені законами (лише дійсно проведених господарських операцій).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, складання первинних документів здійснюється з врахуванням сутності господарської операції (відносин); відповідності змісту операції, що зафіксовані в документах, реальним обставинам; прийняття до обліку та виконання лише документів на операції, що не суперечать нормативно - правовим актам, не завдають шкоди державі, підписаних уповноваженими на те особами; ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності з обов'язковим врахуванням вимог, встановлених відповідними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

У свою чергу, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Водночас, слід зазначити, що обґрунтування порушень податкового законодавства неможливе без дослідження реальності здійснення господарських операцій, а саме: даних про існування активу (чи вироблявся, ким і коли), про його рух на шляху до платника податків - набувача (як транспортувався, де зберігався, ким приймався, у тому числі встановлення посадових осіб постачальника і покупця, задіяних у такому процесі), як використовувався в наступному, чи справді актив отриманий від указаного в первинних документах контрагента тощо.

Крім того, можливі недоліки форми первинних документів, не зумовлюють для них втрату доказової сили в розумінні ст. 9 Закону №996 та не виключають можливість їх використання платником при відображенні та (або) підтвердженні показників податкової звітності згідно статті 44 Податкового кодексу України.

Також, окремі недоліки в оформленні первинних документів (видаткових накладних) не перешкоджають ідентифікувати учасників спірних операцій, а тому не можуть бути підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди платника.

Водночас, слід зазначити, що висновок про нереальність (відсутність в дійсності господарської операції) може ґрунтуватися на доказах, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Зазначена позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11 та постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 №810/6201/14 та від 03.11.2015 №826/3477/13-а.

Першочергове значення у даному випадку має збір контролюючим органом доказів щодо існування конкретної господарської операції та відповідності її змісту оформленим первинним та/або податковим документам.

Крім того, в акті перевірки контролюючим органом не заперечується факт постачання зазначеними вище контрагентами позивача товарів, а також їх придбання у контрагентів постачальників по ланцюгах.

Також, в акті перевірки не містить жодної інформації про проведення контролюючим органом зустрічних звірок/перевірок ТОВ «Автоспецпром», ТОВ «Ксенко» не підтвердження за їх результатами операцій з ТОВ «СЕКЬЮРАЙТІ».

Поряд з цим, відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для автомобільного перевізника є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 25.02.2009 року №207, згідно з п. 1 якого у водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, серед інших документів має бути товарно-транспортна накладна.

Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання в господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідні висновки узгоджуються і з судовою практикою Вищого адміністративного суду України (ухвала від 10.03.2015 №К/800/49240/14).

Крім того, відповідач в ході судового розгляду справи, будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ТОВ «Канремторг», ПП фірма «Універ Автотех», - безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, суду не подав.

Частина 2 статті 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року - без змін.

Повний текст постанови складено « 04» червня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма