Справа № 820/3263/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 р. № 820/3263/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши адміністративну справу за позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (61022, м. Харків, майдан Свободи, б. 5, Держпром, 1 під., к. 16) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, 61004), про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса: АДРЕСА_2, 61004, ЄДРПОУ НОМЕР_1, МФО 380805, р/р НОМЕР_2, в АТ «Райффайзен Банк Аваль») на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (61022, м. Харків, Держпром, 1 під., 1 пов., к.16, , одержувач: р/р 0003, МФО 851011, код одержувача: 37999654, УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова) адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, в сумі 40431,58 грн.; стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1762 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідно до статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте особою з інвалідністю. Згідно зі звітом відповідача за 2017 рік середньооблікова кількість штатних працівників у 2017 році становила 19 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих осіб з інвалідністю - 0 осіб, а також кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених, відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - 1 особа. Отже, відповідач за не зайняті робочі місця інвалідами повинен сплатити адміністративно господарські санкції у розмірі 40431,58 грн.

Ухвалою суду від 02.05.2018 року відкрито спрощене провадження у справі.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому ОСОБА_1 зазначає, що відповідач діяв у відповідності до норм діючого законодавства та порушень, вказаних в позовній заяві, не вчиняла. Зазначає, що підприємницьку діяльність здійснювала лише протягом червня-грудня 2017 року. Вважає, що тільки в період з 1 червня по 12 листопада 2017 р. у неї були наймані працівники. Також повідомила суд, що протягом здійснення господарської діяльності на виконання ст.ст.18, 19 Закону № 875 позивачем неодноразово подавалась інформація до Харківського міського центру зайнятості про наявність у неї вакансії створеного робочого місця для інваліда, про що свідчать звіти за формою №3-ПН від 23.06.2017 р., 31.07.2017 р., 28.08.2017 р., 08.09.2017 р., 04.10.2017 р., 20.11.2017 р. та звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за формою №10-Ш від 19.02.2018 р., в яких позивач декларувала вакансію 1 робочого міста для інваліда за посадою прибиральниця приміщень магазину в м. Одеса, де розташований магазин за адресою вул. Пушкінська, 14 та не нараховувала собі адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Вважає, що після виконання нею обов'язку щодо створення робочого місця і надання інформації до Харківського міського центру зайнятості про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів, у державного органу з працевлаштування інвалідів виник обов'язок забезпечити працевлаштування інвалідів на створені робочі місця, тобто вина у непрацевлаштуванні інвалідів покладається на органи працевлаштування.

З огляду на зазначене відповідач вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що з огляду на обставини належності відповідно до положень ст. ст. 171, 257 КАС України даної справи до справ незначної складності, останню належить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вище викладене дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами з урахуванням положень п.4 ч.1 ст. 263 КАС України.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" №875-XII від 21.03.1991, встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 9 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Частиною 3 ст. 20 вищевказаного Закону визначено, що сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно ст. 18 Закону України №875-ХІІ від 21.03.1991 забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Так, відповідно до статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна. Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендацій МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 31.01.2007 № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, затверджено форму статистичної звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", та порядок її подання (чинний з 31.05.2013).

Судом встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 в період з 1 червня по 15 грудня 2017 року здійснювала підприємницьку діяльність з реалізації одягу, взуття та аксесуарів в роздріб в магазинах, розташованих в містах Одеса та Харків, що підтверджується повідомленням про об'єкти оподаткування за Формою-20 ОПП від 22.05.2017 р. (а.с. 35) та від 13.11. 17 (а.с. 36), що подавалися до Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Отже, відповідач підприємницьку діяльність здійснювала лише протягом червня-грудня 2017 року та саме тільки в період з 1 червня по 12 листопада 2017 р. у неї були наймані працівники, що підтверджується звітами до Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про прийняття на роботу та звільнення найманих працівників - «Звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів та зборів» (а.с.42-44) «Відомості про трудові відносини за червень 2017 року» від 20.07.2017 р. та Додаток 4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів та зборів», «Відомості про трудові відносини за листопад 2017 року» від 20.12.2017 р.

Як вбачається зі звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів 2017 рік (форма №10-ПІ затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42), датою його надходження до відділення є 19.02.21 (№ 4509).

Судом за матеріалами справи встановлено, що протягом здійснення господарської діяльності на виконання ст.ст.18, 19 Закону № 875 ОСОБА_1 неодноразово інформувала Харківський міський центр зайнятості про наявність у неї вакансії створеного робочого місця для інваліда, про що свідчать звіти за формою №3-ПН від 23.06.2017 р., 31.07.2017 р., 28.08.2017 р., 08.09.2017 р., 04.10.2017 р., 20.11.2017 р. та звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за формою №10-Ш від 19.02.2018 р., в яких відповідач декларувала вакансію 1 робочого міста для інваліда за посадою прибиральниця приміщень магазину в м. Одеса, що розташований магазин за адресою вул. Пушкінська, 14 та не нараховувала собі адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Суд зазначає, що після виконання відповідачем обов'язку щодо створення робочого місця і надання інформації до Харківського міського центру зайнятості про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів, саме у державного органу з працевлаштування інвалідів виникає обов'язок забезпечити працевлаштування інвалідів на створені робочі місця, тобто вина у непрацевлаштуванні інвалідів покладається на органи працевлаштування.

Як вбачається із листів Харківського міського центру зайнятості від 12.04.2018 №ХМЦЗ-03-3679, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 протягом 2017 року надавала інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН. Відмов у працевлаштуванні особам з інвалідністю за направленням Харківського міського центру зайнятості не було.

З матеріалів справи вбачається, що впродовж 2017 року до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 осіб з інвалідністю не направлено.

Таким чином, посилання Фонду соціального захисту інвалідів в позові на вимоги ст.18,19 Закону України №875 щодо обов'язку відповідача самостійно працевлаштовувати інвалідів, не може трактуватися як обов'язок відповідача самостійно розшукувати інвалідів для працевлаштування. Якщо підприємець створив робоче місце, проінформував державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про наявність вільних робочих місць, які можуть бути зайняті інвалідами, але інваліди на це місце не направлялися, то штрафні санкції до такого підприємця застосовуватися не повинні.

Аналіз положень Закону №875 дозволяє дійти висновку про те, що обов'язок відповідача щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати інвалідів на створені робочі місця. Цей обов'язок покладається саме на органи працевлаштування.

Викладене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Згідно ч.1 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, у зв'язку із виконанням відповідачем передбачених законодавством заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць, шляхом подання звітів за формою № 3-ПН "Про наявність вакансій", суд дійшов висновку про виконання підприємством вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, та як наслідок, безпідставності заявлених позовних вимог про стягнення суми адміністративного господарських санкцій.

Таким чином суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (61022, м. Харків, майдан Свободи, б. 5, Держпром, 1 під., к.16) до ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, 61004), про стягнення суми - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано суддею 04 червня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.