Справа № 821/16/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
30 травня 2018 р. м. ХерсонСправа № 821/16/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гомельчука С.В.,
при секретарі Кукульник Я.В.,
представника заявника - ОСОБА_1,
представника заінтересованої особи - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,
ОСОБА_3 (далі - заявник) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив суд визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області (далі - заінтересована особа, Головне управління) щодо непроведення ОСОБА_3 перерахунку, виплати пенсії та зобов'язати ГУ ПФУ в Херсонській області провести ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки УМВС України в Херсонській області від 15 травня 2017 року, починаючи з 01 січня 2016 року, з урахуванням виплачених сум.
Рішенням від 01 березня 2018 року по справі № 821/16/18, Херсонський окружний адміністративний суд задовольнив адміністративний позов повністю, стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. (10 травня 2018 року рішення суду набрало законної сили).

21 травня 2018 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_3 про винесення додаткового рішення. Мотивуючи подану заяву, заявник посилається на ст. 134 та 252 КАС України, просить суд вирішити питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката і покласти наведені судові витрати на Головне управління в розмірі 10500,00 грн. Стверджує, що відповідні витрати не було покладено на пенсійний орган рішенням суду першої інстанції від 01 березня 2018 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 повністю.

Ухвалою від 22 травня 2018 року суд, згідно положень ст. 252 КАС України, прийняв рішення про призначення судового засідання для розгляду поданої заяви на 25 травня 2018 року.

25 травня 2018 року від Головного управління до суду надійшло клопотання про призначення судового засідання на іншу дату. У клопотанні заінтересована особа вказує на те, що на її адресу від заявника не надходила заява про ухвалення додаткового рішення, тому пенсійний орган не мав змоги ознайомитись із заявою ОСОБА_3 та подати відповідні заперечення. З огляду на наведене, суд призначив судове засідання на 29 травня 2018 року.

29 травня 2018 року розгляду справи не відбулось, у зв'язку із перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті для прийняття рішення по справі № 821/1002/18. Відтак, розгляд справи було призначено на 30 травня 2018 року. Того ж дня від Головного управління до суду надійшов відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення.

У відзиві заінтересована особа заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_3, мотивуючи свою позицію тим, що заява подана після закінчення строку на виконання судового рішення, що є порушенням ч. 2 ст. 252 КАС України, крім того, заявником не надано доказів, які підтверджують фактичну сплату послуг адвоката та акт приймання - передачі адвокатських послуг, що є порушенням приписів ст. 134 КАС України. З огляду на наведене, Головне управління вважає подану заяву безпідставною та необґрунтованою, а тому просить суд відмовити у її задоволенні.

У судове засідання, 30 травня 2018 року, сторони з'явилися.

У ході засідання, представник заявника підтримав подану заяву та просив її задовольнити. Представник Головного управління проти задоволення заяви заперечував з підстав, наведених у відзиві на заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 25 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та Адвокатом ОСОБА_1 (діє на підставі Свідоцтва № 523 від 21 березня 2012 року; далі - адвокат), укладено договір про захист, представництво і надання правничої (правової) допомоги. Предметом наведеного договору є правова допомога, що надається адвокатом, відносно захисту прав та представництва інтересів ОСОБА_3 (клієнта) у всіх судах загальної юрисдикції, господарських та адміністративних судах.

Відповідно до угоди (доручення) від 25 грудня 2017 року та детального опису робіт, виконаних адвокатом від 12 лютого 2018 року, ОСОБА_3 має оплатити адвокатські послуги наступним чином: перша частина у розмірі 2000,00 грн. (за складання позову), має бути сплачена після відкриття провадження у справі; друга частина у розмірі 8500,00 грн. (за представництво в суді першої інстанції), підлягає сплаті після винесення рішення судом першої інстанції. Отже, за адвокатські послуги, заявник має сплатити 10500,00 грн.

В матеріалах справи наявний Акт від 25 травня 2018 року "Про надання правничої (правової) допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 25 грудня 2017 року", згідно змісту якого, заявник підтверджує факт виконання адвокатом доручення ОСОБА_3 від 25 грудня 2017 року.

Враховуючи наведене та той факт, що судом у рішенні від 01 березня 2018 року не було вирішено питання відносно судових витрат за надання правової допомоги ОСОБА_3, заявник звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язанні із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Приписами статті 134 КАС України передбачено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2). Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 1, 2 ч. 3). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (п. 1-4 ч. 5). У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6). Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7).

Таким чином, приписами ст. 134 КАС України, визначено порядок несення судових витрат на правову допомогу. Положення наведеної статті спрямовані на забезпечення особі права на правову допомогу в адміністративному судочинстві. Зазначений вид витрат пов'язаний з реалізацією конституційного права на правову допомогу, оскільки стаття 59 Конституції України визначає, що кожен має право на правову допомогу.

Суд зазначає що, в обґрунтування своєї зави, ОСОБА_3 вказує на наявність в матеріалах справи копій наступних документів: копії договору про надання правової допомоги, копії угоди (доручення) до наведеного договору, копії детального опису робіт виконаних адвокатом від 12 лютого 2018 року, копії Акта про надання правничої допомоги від 25 травня 2018 року. Згідно змісту наведених документів, вбачається, що сторони домовилися про те, що ОСОБА_3 зобов'язаний сплатити адвокату суму гонорару в розмірі 10500,00 грн. за виконання умов договору та угоди.

Без сумніву суд не має права змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, з аналізу статті 134 КАС України, суд доходить висновку про те, що наведеною статтею, не тільки забезпечується право особи на правову допомогу, а з іншого боку, здійснюється запобігання зловживанню правом на відшкодування витрат на правову допомогу, в т.ч. з урахуванням неоднакової судової практики, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в ч. 5 цієї статті. Відтак, суд зобов'язаний оцінити розмір витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Суд бере до уваги, що заявник документально підтвердив свою згоду з повним виконанням адвокатом своїх зобов'язань (згідно Акта від 25 травня 2018 року) та необхідність сплати адвокату гонорару в розмірі 10500,00 грн., на виконання договору про надання правової допомоги. Водночас, дослідивши документи, якими заявник обґрунтовує свою позицію та оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи, а саме: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт та значення справи для сторони, суд робить висновок, що справа не потребувала значних затрат часу, підготовка цієї справи не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.

При цьому, суд також враховує, що судовий розгляд справи відбувася у спрощеному позовному провадженні без виклику учсників справи у судове засідання (згідно ст. 263 КАС України). Отже, так як представництво заявника у судовому засіданні, адвокатом не здійснювалося, вимога про стягнення з Головного управління судових витрат у розмірі 8500,00 грн. за відповідне судове представництво, є безпідставною, а тому не може бути задоволеною.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень за даними 2017 року, адміністративна справа, що розглядалась, за своїм предметом та суб'єктним складом відповідача відноситься до категорії типових справ, які розглядаються адміністративними судами. Більше того, типовість даної справи підтверджується прийнятттям Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зразкового рішення від 15 лютого 2018 року № Пз9901/9/18, відносно спору, який є аналогічним спору в даній справі. Наведені факти, на думку суду, також впливають і свідчать про незначний обсяг виконаних робіт, наданих послуг адвокатом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд приймає рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000,00 грн.

Відносно доводів Головного управління про необґрунтованість заяви ОСОБА_3 з посиланнями на те, що заяву подано після виконання Головним управлінням рішення суду по даній справі (ч. 2 ст. 252 КАС України), суд зазначає наступне.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення (ч. 2 ст. 252 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Якщо суд у випадках, визначених ст. 271 КАС України, допустив негайне виконання рішення, то таке рішення є обов'язковим до виконання вже до набрання ним законної сили.

Рішення суду можуть бути виконані у добровільному або примусовому порядку.

Частиною 1 ст. 372 КАС України визначено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 373 КАС України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

З аналізу наведених норм законодавства, вбачається, що строк на виконання рішення суду розпочинається після набрання ним законної сили (у даному випадку з 10 травня 2018 року), та спливає після закінчення строку на пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання стягувачем. Виключенням є рішення, допущені до негайного виконання, а також рішення, у яких визначено строки та/або порядок їх виконання.

Варто зазначити, що судом не було допущено рішення суду від 01 березня 2018 року до негайного виконання, не встановлено в даному рішенні строки для його виконання, а також відсутні відомості про пред'явлення стягувачем виконавчого документа, виданого на підставі відповідного рішення.

Відтак, заяву про ухвалення додаткового рішення подано до закінчення строку на виконання рішення суду від 01 березня 2018 року, а тому доводи заінтересованої особи щодо пропущення строку на подання наведеної заяви є безпідставними.

Щодо посилання заінтересованої особи на необхідність відмови у задоволенні поданої заяви, у зв'язку із відсутністю доказів на підтвердження фактичної оплати наданих послуг та акта приймання-передачі адвокатських послуг у матеріалах справи, суд зазначає наступне.

Як вже вказувалось судом, для цілей розподілу судових витрат на правничу допомогу, суду необхідно звертати увагу на наступні дані: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 1, 2 ч. 3 ст. 134 КАС України).

Отже, згідно наведеної статті, необхідними документами для розподілу судових витрат пов'язаних з правничою допомогою адвоката є договір про надання відповідної допомоги та документи, які містять інформацію про обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що визначено в детальному описі робіт, виконаних адвокатом від 12 лютого 2018 року та акті від 25 травня 2018 року. Документ, який підтверджує фактичну оплату послуг адвоката, надається до суду у випадку вимоги про компенсацію відповідних витрат, тому так як заявник не вимагає компенсації, а просить покласти на Головне управління суму витрат, що лише підлягають сплаті, документ на підтвердження здійснення відповідних витрат, у даному випадку до суду не подається.

Враховуючи викладене та наявність у матеріалах справи усіх необхідних документів, встановлених приписами ст. 134 КАС України, суд вважає необґрунтованими посилання заінтересованої особи на відсутність у матеріалах справи відповідних документів, як на підставу відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Частиною 5 ст. 143 КАС України встановлено, що у випадку, передбаченому ч. 3 цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, яким приймає рішення про стягнення на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00грн.

Керуючись статтями 134, 139, 143, 252 КАС України, суд

вирішив

Задовольнити заяву ОСОБА_3 частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,73000, рнокп НОМЕР_1) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 10.2.4