Справа № 826/11993/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2018 року № 826/11993/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_1.) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі по тексту - Відповідач-1, Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач-2, Фонд), в якому, з урахуванням клопотання про зміну позовних вимог від 14.08.2017, просить суд:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи щодо застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США від 13.02.2015 №007-23505-130215, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1;

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача-1 щодо невключення Позивача у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Відповідача-2 відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США від 13.02.2015 №007-23505-130215, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1;

- зобов'язати Уповноважену особу включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та подати до Фонду додаткову інформацію стосовно вкладника ОСОБА_1, якій необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладом по договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США від 13.02.2015 №007-23505-130215, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, за рахунок Фонду;

- стягнути на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача-2 судові витрати по справі шляхом безспірного списання коштів органами Державної казначейської служби України;

- встановити Уповноваженій особі та Фонду строк у десять днів з дня набрання постановою законної сили для подання звіту про виконання постанови.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Уповноваженою особою безпідставно віднесено укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» договір до нікчемних з підстав надання останнім окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами банку, оскільки даний договір був укладений на загальних умовах. Крім того, Позивач підкреслив, що оскаржуваним діями та бездіяльністю Відповідача-1 порушується його право на отримання гарантованої суми коштів за вкладом.

Уповноважена особа у судові засідання 21 грудня 2017 року та 22 січня 2018 року не прибула та не забезпечила явку уповноваженого представника, письмових заперечень проти позову до суду не направляла.

Фонд явку свого представника у судові засідання не забезпечив. У письмових запереченнях проти позову та запереченнях на клопотання про зміну позовних вимог просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав їх необґрунтованості. Зазначив, що отримання Позивачем без належних правових підстав коштів від іншої особи на власний вкладний (депозитний) рахунок суперечить ряду нормативних актів, у зв'язку з чим віднесення договору до нікчемного здійснено Уповноваженою особою обґрунтовано. Крім того, підкреслив, що укладення даного договору зумовлено необхідністю подрібнення значних депозитних рахунків іншими особами з метою отримання гарантованого Фондом відшкодування. Наголосив, що у межах здійснення тимчасової адміністрації Уповноважена особа зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів) з метою виявлення нікчемних. Крім іншого, вказував на передчасність позовних вимог до Фонду, а також укладення договору банківського вкладу (депозиту) з Позивачем під час дії відповідної заборони Національного банку України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року прийнято справу №826/11993/16 до провадження судді Катющенка В.П. та призначено до судового розгляду у судове засідання на 21 грудня 2017 року.

У подальшому за клопотанням представника Позивача розгляд справи було відкладено на 22 січня 2018 року.

У судовому засіданні 22 січня 2018 року судом ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження у відповідності до вимог ч. 9 ст. 205 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між ПАТ «Дельта Банк» (Банк) та ОСОБА_1 (Вкладник) 13.02.2015 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США №007-23505-130215, за умовами якого Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2, зарахування коштів на який в сумі 3 500,00 доларів США здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу банку у день укладення сторонами договору. Вклад залучається на строк, що обчислюється з дати його зарахування на рахунок по дату повернення вкладу - 15.03.2015.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно якого з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.04.2015 №71 внесено зміни до рішення від 02.03.2015 №51 та вказано, що тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 6 місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015.

У подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 03.08.2015 №147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02.10.2015.

Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Дельта Банк».

05.10.2015 згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду № 181 від 02.10.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено Кадирова Владислава Володимировича уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» строком на 2 роки з 05.10.2015 по 03.10.2017 включно.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 08.10.2015 Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «Дельта Банк»; для отримання коштів вкладники ПАТ «Дельта Банк» з 08.10.2015 по 18.11.2015 включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - АТ «Ощадбанк», АТ «Укрексімбанк», АБ «Укргазбанк».

Дізнавшись про відсутність ОСОБА_1 у реєстрах вкладників для виплати відшкодувань, Позивач звернувся 04.02.2016 до Уповноваженої особи із заявою, в якій просив включити його до реєстру вкладників для виплат відшкодувань і надати пояснення стосовно причин відсутності в реєстрі.

Листом від 03.03.2016 №05-3234354 Уповноважена особа повідомила ОСОБА_1 про те, що за наслідками перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, було виявлено, що договір №007-23505-130215 банківського вкладу (депозиту) від 13.02.2015 є нікчемним відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про що Позивачу надсилалося повідомлення. Таким чином, як зазначив Відповідач-1 у листі, інформацію щодо вказаного договору не включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк».

Вважаючи, що діями та бездіяльністю Відповідача-1 безпідставно позбавлено Позивача права на отримання гарантованого державою відшкодування вкладу, останній звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частин першої-четвертої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Приписи ч. 6 ст. 27 Закону визначають, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях, підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації доповнення до переліку рахунків, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства на час виведення неплатоспроможного банку з ринку та винесення рішення по суті Уповноважена особа може надавати до Фонду доповнення до переліку рахунків в частині даних про вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, а безпосереднє включення фізичної особи до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, чинним законодавством не передбачено.

Як вбачається зі змісту листа Уповноваженої особи від 03.03.2016 №05-3234354, договір банківського вкладу (депозиту) №007-23505-130215 від 13.02.2015, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, є нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи ч. 3 ст. 38 Закону визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Наведене дає підстави для висновку про наявність в Уповноваженої особи, а у подальшому у Фонду обов'язку забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, а також права на вчинення дій щодо повідомлення осіб про нікчемність договорів і застосування наслідків їх нікчемності.

Разом з тим, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 1812.2015 у справі №К/800/39816/15.

Як було встановлено раніше, підставою для визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту), укладеного Позивачем з ПАТ «Дельта банк», визначено п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, відповідно до якого правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, коли банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Наполягаючи на необхідності відмови у задоволенні позову, Фонд посилався на п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» (протокол №14 від 20.03.2013 року), відповідно до якого зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається (далі - Правила).

Указані Правила були оприлюднені шляхом розміщення їх на інформаційних стендах Банку в приміщеннях Банку та на офіційному сайті Банку за адресою: www.deltabank.com.ua.

Згідно п. 2.1 Правил останні є системою затверджених і оприлюднених норм, які встановлюють порядок та умови надання банком банківських послуг фізичним особам, пов'язаних зокрема з відкриттям та обслуговування поточних рахунків, відкриттям та обслуговуванням вкладних (депозитних) рахунків та прийняттям від фізичних осіб грошових коштів, що є сумами вкладів.

Згідно п. п. 2.6, 2.7 Правил клієнт, уклавши з банком договір, підтверджує своє ознайомлення та повну і остаточну згоду з такими Правилами.

У разі виникнення розбіжностей між положеннями цих Правил та умовами Договору, положення Правил мають пріоритетну силу і застосовуються сторонами до взаємовідносин, що виникають/діють відповідно до договору, якщо у договорі прямо не передбачено протилежне.

Тобто, підписавши договір №007-23505-130215 від 13.02.2015, Позивач погодився з умовами про те, що всі визначення в останньому вживаються у значенні, встановленому Правилами.

Приписи п. 2.12.19 Правил визначали, що клієнт (вкладник) не може здійснювати відступлення третім особам прав за договором банківського вкладу (депозиту) без отримання попередньої письмової згоди банку.

Згідно п. 5.11 Правил зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових коштів для вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від законного представника та інших випадків, встановлених нормами діючого законодавства або продуктами банку).

Крім того, згідно з п. 1.8 договору від 13.02.2015 №007-23505-130215 зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку і день укладення сторонами цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту виписки по угоді від 13.02.2015 №007-23505-130215, складеної Уманським відділенням АТ «Дельта Банк» 13.03.2015, кошти на рахунок Позивача вносились третьою особою шляхом переказу грошових коштів від ОСОБА_4, що є порушенням умов вказаного договору та п. 5.11 Правил.

Тобто, за наявності прямої заборони Правилами ПАТ «Дельта Банк» зараховувати на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти для вкладника від третьої особи та відсутності доказів, що надавали б право станом на 13.02.2015 проводити таку банківську операцію, суд приходить до висновку про обґрунтованість посилання Фонду на те, що перерахування коштів на рахунок Позивача свідчить про укладення банком договору, умови якого передбачають надання третій особі пільги, яка не передбачена законодавством або внутрішніми документами банку.

Надання у даному випадку такої пільги чи переваги здійснюється у вигляді штучного збільшення обсягу зобов'язань Фонду перед вкладниками неплатоспроможних банків та можливість отримання такою особою відшкодування вкладу у розмірі, що перевищує 200 000,00 грн., всупереч встановленого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку задоволення вимог кредиторів.

Наведений висновок узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах від 02.08.2017 року у справах №804/15587/15 та №804/1054/16.

Твердження Позивача про те, що законодавство не містить прямої заборони на перерахування коштів в іноземній валюті на депозитний рахунок однієї фізичної особи від іншої, судом оцінюється критично з огляду на те, що диспозитивний характер цивільних правовідносин та гарантована законодавцем свобода договору надає право сторонам встановлювати додаткові права та обов'язки у договірних відносин у межах, не заборонених чинним законодавством.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в Уповноваженої особи були об'єктивні підстави для висновку про необхідність віднесення договору від 13.02.2015 №007-23505-130215 до нікчемного, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки будь-які дії Відповідача-1 щодо направлення Відповідачу-2 додаткової інформації щодо Позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, можуть бути вчинені виключно у випадку відсутності перешкод (зокрема, за умови встановлення судом відсутності підстав для віднесення договору до нікчемного).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Приписи п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону визначають вклад як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Системний аналіз наведених норм з урахуванням вже згаданих вище положень ст. 38 Закону дає підстави для висновку, що вкладником у розумінні Закону є особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), кошти на який надійшли у відповідності до вимог чинного на момент укладення договору законодавства та у відповідності до умов такого договору.

Однак, враховуючи встановлені вище недотримання сторонами умов договору від 13.02.2015 №007-23505-130215 та Правил в частині порядку зарахування коштів на рахунок №11266, суд приходить до висновку про те, що у межах спірних правовідносин Позивач не може вважатися вкладником у розумінні Закону, у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Разом з тим, посилання Фонду на постанову правління Національного банку України від 30.10.2014 року №692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта банк» до категорії проблемних», якою встановлено обмеження в діяльності банку, що була наявна на момент укладання договору №007-23505-130215 від 13.02.2015 банківського вкладу (депозиту) та, на переконання останнього, перешкоджала його укладенню, суд вважає безпідставним, оскільки зазначена постанова в силу ч. 3 ст. 75 Закону України «Про банки і банківському діяльність» становить банківську таємницю і Позивач не міг знати про її зміст та встановлені обмеження.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, встановлення судового контролю за виконанням рішення можливе виключно у випадку ухвалення рішення не на користь суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, оскільки у межах даного спору встановлено необґрунтованість позовних вимог до суб'єкта владних повноважень, підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення відсутні.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко