Справа № 161/3460/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/3632/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Качмара В.Я.. ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Смидюк Х.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року про залишення без розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 4 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції ОСОБА_4,

час ухвалення рішення 15:31:54,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 20 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти № 4 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 030820 від 18 січня 2017 року про адміністративне правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а також у відповідача відсутні докази, що підтверджують вчинення ним адміністративного правопорушення. Крім того, повідомляє, що розгляд даної справи відбувся без його участі, оскільки його підпис на постанові відсутній. Також, він не може пригадати обставини правопорушення, і чи взагалі воно мало місце, оскільки сама постанова складена ще в січні 2017 року, а дізнався про неї він з виклику до виконавчої служби 01 березня 2018 року. На підставі заяви від 16 березня 2018 року просить визнати причини пропуску ним строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року адміністративну справу залишено без розгляду. Ухвала мотивована тим, що позивач знав про існування оскаржуваної постанови ще з 18 січня 2017 року, а до суду із позовом у даній справі звернувся лише 07 березня 2018 року, тобто позивачем пропущено строк на оскарження постанови та не доведено належними доказами поважності причин його пропуску.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на новий розгляд.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що постанова про адміністративне правопорушення при ньому не складалась, його підпису у ній немає, іншого документу чи доказів про відмову в підписанні постанови відповідачем надано не було, як і доказів отримання позивачем копії постанови. Також зазначає, що справа слухалась по суті та не вирішувалось клопотання позивача чи пропущений строк чи ні для звернення до суду.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 07 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти № 4 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 030820 від 18 січня 2017 року про адміністративне правопорушення (а.с.2).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк на оскарження постанови та не доведено належними доказами поважності причин його пропуску, підстав для його поновлення немає, а відтак, позов підлягає залишенню без розгляду.

Однак, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Згідно із ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Таким чином, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано десятиденний строк звернення до суду з позовною заявою, перебіг якого починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення права та/або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із ч. 3 тієї ж статті якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4 ст.123 КАС України).

З матеріалів справи слідує, що 18 січня 2017 року інспектором роти №4 батальйону УПП у м. Луцьк ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_3 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою притягнено ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

До Луцького міськрайонного суду Волинської області з даним позовом ОСОБА_2 звернувся 07 березня 2018 року(згідно реєстраційного штампу суду першої інстанції)(а.с.1), тобто з пропуском передбаченого статтею 289 КУпАП строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано 10-денний строк для усунення недоліків, а саме звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду(а.с.5).

На виконання вимог вищевказаної ухвали позивачем 16 березня 2018 року подано заяву про поновлення строку звернення до суду в якій зазначено, що про оскаржувану постанову позивач дізнався 01 березня 2018 року під час виклику до державного виконавця першої державної виконавчої служби ОСОБА_5 в іншій справі, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження з відміткою про ознайомлення(а.с.8-9).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2018 року відкрито провадження у даній справі(а.с.11).

Проте, під час розгляду справи по суті, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк на оскарження постанови серії АР № 030820 від 18 січня 2017 року та не доведено належними доказами поважності причин його пропуску.

Виходячи зі змісту фактичних обставин справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними з огляду на наступне.

Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Згідно прецедентного права Європейського Суду право на доступ є одним з аспектів права на суд, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні з положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Белле проти Франції Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінюючи обставини, які перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, повинен був виходити з оцінки та аналізу всіх наведених позивачем доводів, в тому числі, чи мав він, за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що в наданій позивачем копії постанови про накладення адміністративного стягнення відсутні відмітки про отримання такої копії постанови позивачем та про відмову від підпису або отримання копії постанови (а.с.2). Також, і в матеріалах справи не міститься доказів надіслання позивачу копії оскаржуваної постанови.

Також апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача про те, що ОСОБА_2 стало відомо про постанову про накладення адміністративного стягнення серії АР 030820 від 18 січня 2017 року після отримання від Першого відділу ВДВС міста Луцьк ТУЮ у Волинській області постанови про відкриття виконавчого провадження від 31 жовтня 2017 року.

Враховуючи вищенаведене та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність належними доказами поважності причин пропуску строку оскарження, а відповідно і про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Щодо вимоги ОСОБА_2 передати дану справу на новий розгляд, то колегія суддів не наділена такими повноваженнями, оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, приймає рішення відповідно до ч. 3 ст. 312 та ст. 320 КАС України, якими направлення справи на новий розгляд не передбачено.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 243, ст. 268, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 310, ст. 312, ст. 320, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2018 року у справі № 161/3460/18 скасувати та направити справу до Луцького міськрайонного суду Волинської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_1