Справа № 808/4081/17
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 червня 2018 року Справа № 808/4081/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» (69013, м. Запоріжжя, вул. Військбуд,124 )

до: Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, )

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

20.12.2017 Державне підприємство Запорізький державний авіаційний ремонтний завод МІГРЕМОНТ (далі- позивач, ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.08.2017 №, №.

Ухвалою суду від 26.12.2017 відкрито провадження в адміністративній справі №808/4081/17, призначене підготовче судове засідання по справі на 17.01.2018.

Ухвалою суду від 17.01.2018 у підготовчому судовому засіданні оголошувалась перерва до 20.02.2018.

Ухвалою суду від 20.02.2018 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче судове засідання по справі до 12.03.2018.

Ухвалою суду від 12.03.2018 провадження у справі зупинене за клопотанням сторін для примирення до 23.04.2018.

23.04.2018 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 23.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.05.2018.

Від представників сторін надійшли заяви від 03.05.2018 про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У звязку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено у позовній заяві від 14.12.2017, відповіді на відзив відповідача від 16.02.2018, поясненнях від 20.02.2018 та від 07.03.2018. Зокрема зазначено, що всупереч вимогам ст.75 Податкового кодексу України за наслідками камеральної перевірки відповідачем встановлено документальне оформлення нереальних господарських операцій з придбання товару. Отже, всупереч ст.19 Конституції України відповідач діяв з перевищенням повноважень, що надані йому чинним законодавством та з порушенням порядку перевірки, що встановлений ст.75 Податкового кодексу України. Встановлені перевіркою порушення норм податкового законодавства при вчиненні господарських операцій з постачальниками, перелік яких наведено в акті перевірки, не мають відношення до позивача та його посадових осіб, а тому не визначають встановлення ознак жодного злочину в їх діях. В свою чергу, надані до справи документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами, в тому числі по ланцюгу, взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на приховування податків та отримання податкової вигоди. При цьому, факт отримання придбаних матеріальних ресурсів підтверджено не тільки належним чином оформленими первинними документами, а й фактом їх використання при виготовленні продукції та наданні послуг, який не спростований податковим органом. Відтак, з позиції позивача, наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення досліджених контролюючим органом господарських операцій в бухгалтерському обліку, а висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій. Вказані ж в акті перевірки порушення є суто субєктивною думкою податкового органу, яка ґрунтується на припущеннях. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати протиправним, скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.08.2017 №, №.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позов від 15.01.2018, а також у запереченнях на відповідь на відзив від 07.03.2018. Відповідачем зазначено, що Запорізьким управлінням Офісу великих платників податків ДФС проведено камеральну перевірку та складено акт від 21.06.2017. За наслідками розгляду заперечень позивача на акт перевірки податковим органом було проведено документальну невиїзну перевірку у відповідності до вимог чинного законодавства. Перевіркою встановлено, що позивачем неправомірно враховано при формуванні податкового кредиту за період вказаний у акті перевірки суми податку на додану вартість по податковим накладним контрагентів, які не є виробниками продукції реалізованої позивачу, та згідно аналізу податкової звітності контрагентів, останні не придбавали реалізовану позивачу продукцію по всьому ланцюгу постачання, а відповідно до змісту зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, контрагенти відображали придбання у своїх постачальників товарів з іншою номенклатурою, в той час як по ланцюгу постачання до позивача відображено реалізацію інших товарів, що свідчить про документальне оформлення контрагентами операцій з придбання та поставки товарів, і про формування податкового кредиту за рахунок «підміни» товару, і про реалізацію товарів позивачу при фактичному «розриві» ланцюга постачання. Відтак, відповідачем вказано на нереальне виконання спірних поставок продукції в адресу позивача, та не врахування при здійсненні позивачем вибору контрагентів і укладення з ним договорів розумної обережності, обставин укладення та виконання з ним договору після належної та достатньої перевірки ділової репутації цього контрагента, і його спроможності виконати свої зобовязання. Відтак, надані до перевірки первинні документи лише формально описують зовнішню форму операцій позивача з його контрагентами, але не розкривають внутрішню суть таких операцій і їх справжність та економічну вигоду і ділову мету сторін правочину. В свою чергу, факт відсутності здійснення господарських операцій по транспортуванню контрагентами продукції позивачу, підтверджується неможливістю реального здійснення зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна та обсягу матеріальних ресурсів. Зважаючи на встановлення факту штучного створення документообігу та транзитних фінансових потоків задля імітації господарських операцій, що дають право на формування сум податкового кредиту та підстав отримання податкової вигоди, відповідач стверджує про безтоварний (нереальний) характер господарських операцій позивача з контрагентами, які не були спрямовані на фактичні зміни в структурі активів та зобовязань і власному капіталі сторін правочинів у відповідності до їх змісту. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, обставини якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

В період з 23.05.2017 по 21.06.2017 Запорізьким управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі по тексту - ЗУ ОВПП ДФС) було -проведено камеральну перевірку Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «Мігремонт» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за квітень 2017 року, про їло складено акт № 641 /2 10-47-07/07917635 від 21.06.2017 р. (далі по тексту Акт №641) (а.с.19-30, т.1).

За висновками Акту №641 ЗУ ОВПП ДФС встановлено порушення вимог абз. «а» п. п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, абз. «б» та абз. «в» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та пп. 1 п.4 Розділу V Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26 01.2016 р. № 21, внаслідок чого завищено:

- суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) податкової декларації за квітень 2017 року на суму 196 685 грн.;

- суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) податкової декларації за квітень 2017 року на суму 335 781 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту №641, ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт» надало контролюючому органу свої заперечення (вих. № 06,-1907 від 30.06.2017), за наслідками розгляду яких Запорізьким управлінням Офісу ВПП ДФС було проведено документальну невиїзну перевірку, про що складено акт № 56/28-10-47-07/07917635 від 31.07.2017 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт», код за ЄДРПОУ - 07917635 з питань, що стали предметом заперечень підприємства, а саме: дотримання вимог податкового законодавства при відображенні в податковій декларації з ПДВ за квітень 2017 року господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ Промелектроніка» (код 24510970), ТОВ «Промснабресурс XXI» (код 34676864), ТОВ «Авіа- Комплект» (код 32431152)» (далі по тексту - Акт № 56) (а.с.31-71, т.1).

За висновками Акту № 56 встановлено порушення вимог пп. 192.1.1 п. 192.1, абз. «а» п 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, абз. «б» та абз. «в» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та пп. 1, пп. 3, пп. 5 п. 4 Розділу V Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, внаслідок чого завищено:

- суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) податкової декларації за квітень 2017 року на суму 196 685 грн.;

- суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) податкової декларації за квітень 2017 року на суму 74 464 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту № 56, підприємство надало свої заперечення (вих № 06/2291 від 07.08.2017 ) та додаткові документа в обгрунтування правомірності формування податкового кредиту (а.с.78-83, т.1).

Крім того, листом від 24.07.2017 № 06/2157 ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт» повідомило ЗУ ОВПП ДФС про можливість перевірки товару, посилаючись на норму пп. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, яка передбачає право податкового органу на проведення інвентаризації основних фондів та залишків ТМЦ і надає змогу впевнитися у фактичній наявності товару на підприємстві та його подальшого використання.

Однак ЗУ ОВПП ДФС не знайшло підстав для задоволення заперечень та не знайшло за потрібне проводити інвентаризацію.

22.08.2017 ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт» отримано податкові повідомлення-рішення, що прийняті на підставі актів № 56 та № 641:

- № НОМЕР_1 від 18.08 2017 р., яким зменшено розмір від'ємного значення ПДВ у сумі 74 464 грн. (а.с.15, т.1);

- № НОМЕР_2 від 18.08.2017 р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 196 685 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 98 342,50 грн.(а.с.17, т.1)

При цьому слід зазначити, що суми виявленого завищення від'ємного значення ПДВ в актах №56 та №641 відрізняються, проте обидва акта зазначені в якості підстави для прийняття повідомлення-рішення № НОМЕР_1.

Не погоджуючись з правомірністю винесення податкових повідомлень-рішень №05784707, № НОМЕР_2 від 18.08.2017, ДП ЗДАРЗ «Мігремонт» звернулося із скаргою вих. № 06/2511 від 31.08. 2017 ) до Державної фіскальної служби України (а.с.84-91, т.1).

Рішенням ДФС України від 14.11.2017 № 26062/6/99-99-11-01-02-25 (отримано позивачем 17.11.2017) скарга підприємства залишена без задоволення, податкові повідомлення-рішення - без змін (а.с.92-96, т.1).

ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт» вважає, що висновки, викладені в актах № 641, № 56, на підставі яких приймалися оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать чинному законодавству України та базуються на припущеннях контролюючого органу, внаслідок чого податкові повідомлення-рішення від 18.08.2017 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 підлягають визнанню протиправними та скасуванню у повному обсязі. У звязку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 КАСУкраїни, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Як вбачається з позовної заяви позивач зазначає про перевищення повноважень відповідачем у звязку з порушенням порядку проведення перевірки відповідно до ст.75 Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу, що виходячи зі змісту ст.ст.2, 6, 19 КАС України дії субєкта владних повноважень можуть бути окремим предметом оскарження із застосуванням відповідних правових наслідків.

Отже, порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки та оформлення її результатів, можуть бути підставою для висновків про протиправність таких дій контролюючого органу, адже вони є самостійною частиною процесу реалізації контролюючим органом наданих йому чинним законодавством повноважень.

Разом з тим, позивач в адміністративному позові не заявляє позовних вимог про визнання дій ДПІ протиправними, а оскаржує лише результат реалізації контролюючим органом наданих йому повноважень у формі податкових-повідомлень рішень.

Суд зазначає, що за змістом ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. При цьому, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, предметом дослідження в даній справі є результат реалізації повноважень контролюючого органу, тобто правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у свою чергу питання правомірності дій контролюючого органу судом не досліджується, оскільки знаходиться поза межами предмету оскарження.

Враховуючи, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки Актів перевірок №641 та №56 для вирішення позовних вимог суд вважає за необхідне дослідити обґрунтованість цих висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач мав фінансово - господарські операції з ТОВ Промелектроніка, ТОВ Промснабресурс XXI та ТОВ Авіа-Комплект».

В акті первірки зазначено, що за період, який перевірявся, ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт» здійснювало фінансово-господарські операції із вищезазначеними контрагентами на підставі договорів поставки, на виконання умов яких останніми на адресу позивача були виписані податкові накладні, суми ПДВ по яким були віднесені до складу податкового кредиту за відповідний період. Разом з тим, позивачем до перевірки не було надано сертифікатів (паспортів) якості із зазначенням виробника продукції та документів, які підтверджують походження запчастин та комлектуючих та товарно-транспортних накладних.

У результаті аналізу податкової звітності зазначених контрагентів, податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлено, що наведені вище постачальники ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт» не є виробниками продукції та відображали придбання аналогічних товарів, реалізованих в подальшому ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт» у своїх постачальників. У свою чергу останніми така продукція самостійно не виготовлялася та не придбавалась по всьому ланцюгу постачання.

Судом встановлено, що між ТОВ Промелектроніка та позивачем були укладені договори купівлі продажу №3276/3/2013 від 10.01.2013 та № 4370/3/2017 від 12.01.2017, відповідно до яких ТОВ Промелектроніка (Продавець) зобовязується передати у власність Державного підприємства Запорізький державний авіаційний ремонтний завод МІГРЕМОНТ (Покупцю) товар в номенклатурі, кількості та по ціні, що вказані в договорі та специфікаціях, що є невідємною частиною договору. Покупець, у свою чергу, зобовязується прийняти цей товар і сплатити за нього визначену грошову суму.

Перелік податкових накладних, виписаних ТОВ «Промелектроніка» на адресу ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт» та номенклатуру товару, отриманого від ТОВ «Промелектроніка», наведено у додатку № 3 до Акта №56.

Перелік видаткових накладних, виписаних ТОВ «Промелектроніка» на адресу ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт» у лютому, квітні 2017 року, а також карток обліку категорійних матеріальних засобів наведено у додатку № 4 до Акта №56.

Перелік платіжних дручень в адресу ТОВ «Промелектроніка» на загальну суму 175692,52грн. наведено у додатку № 6 до Акта №56.

Доставка товару здійснювалася власним траспортом ДП «ЗДАРЗ «Мігремонти», що підтверджується подорожніми листами, відбраженими на стор 7 Акту №56.

Факт придбання товару підтверджується первинними документами, наданими позивачем та дослідженими судом зокрема, договорами на поставку, видатковими накладними, податковими накладними, подорожніми листами, платіжними дорученнями, картками обліку категорійних матеріальних засобів та іншими, що наявні в матеріалах справи (а.с.72-77,130-196, 207-217, 228-247, т.1, 155-171, 200-250, т.2).

18.02.2016 між ТОВ Авіа-Комплект та позивачем був укладений договір поставки № 4138/3/2016, відповідно до якого ТОВ Авіа-Комплект (Продавець) зобовязується передати у власність Державного підприємства Запорізький державний авіаційний ремонтний завод МІГРЕМОНТ (Покупцю) товар в номенклатурі та по ціні, що вказані в договорі та специфікаціях, що є невідємною частиною договору. Покупець, у свою чергу, зобовязується прийняти цей товар і сплатити за нього визначену грошову суму.

Факт придбання товару підтверджується первинними документами, зокрема, договором на поставку, видатковими накладними, податковими накладними, подорожніми листами, платіжними дорученнями, картками обліку категорійних матеріальних засобів та іншими, що наявні в матеріалах справи (а.с.118-129, 197-202, 218-219,228-247, т.1, 153-154, т.2).

23.11.2016 між ТОВ Промснабресурс XXI та позивачем був укладений договір поставки №23-11/16, відповідно до якого ТОВ Промснабресурс XXI (Продавець) зобовязується передати у власність Державного підприємства Запорізький державний авіаційний ремонтний завод МІГРЕМОНТ (Покупцю) товар в номенклатурі та по ціні, що вказані в договорі та специфікаціях, що є невідємною частиною договору. Покупець, у свою чергу, зобовязується прийняти цей товар і сплатити за нього визначену грошову суму.

Факт придбання товару підтверджується первинними документами, зокрема, договором на поставку, видатковими накладними, податковими накладними, подорожніми листами, платіжними дорученнями, картками обліку категорійних матеріальних засобів та іншими, що наявні в матеріалах справи (а.с.114-117, 220-248, т.1, 151-152, т.2).

Крім того, право на податковий кредит виникло на підставі податкових накладних, складених та належним чином зареєстрованих цими контрагентами. Зазначене підтверджується і змістом Акту перевірки. Жодних зауважень щодо оформлення та реєстрації податкових накладних ТОВ «Промелектроніка», ТОВ Промснабресурс XXI та ТОВ Авіа-Комплект Акт № 56 не містить.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (надалі ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Суд зазначає, що зауважень до податкових накладних, рівно як й до інших документів первинного бухгалтерського обліку позивача по взаємовідносинам із вищенаведеними контрагентами у контролюючого органу не було.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з ст. 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність та Положення.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та понесених витрат до складу витрат, що враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток є факт придбання товарів та послуг із метою використання їх в господарській діяльності та понесення витрат, повязаних із господарською діяльністю підприємства відповідно.

Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт придбання товарів у контрагентів, використання їх у власній господарській діяльності, та настання змін в майновому стані платника податків.

Крім того, в акті перевірки субєктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеними договорами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладеного договору з напрямом господарської діяльності позивача, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків субєкта владних повноважень про фіктивність правочинів та їх вчинення без мети реального настання правових наслідків.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом не виявлено.

Суд зазначає, що відповідачем ні в акті перевірки, ні в судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність правочинів позивача нормам цивільного законодавства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що укладені між позивачем та його контрагентами договори не віднесено законом до нікчемних, також відсутні судові рішення про визнання їх недійсними.

Посилання відповідача, на результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача суд розцінює безпідставними, а результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача не можуть бути допустимими доказами по справі, оскільки чинним законодавством України не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками по ланцюгу вимог законодавства з оподаткування в їх господарській діяльності і можливі неправомірні дії і у разі припущення ними будь-яких порушень нести за них негативні наслідки у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникає в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг), так як згідно Конституції і податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність, згідно якої припущені порушення одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Також, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Стосовно висновку про порушення ДП ЗДАРЗ Мігремонт податкового законодавства через нереальність одержання (придбання) товару відповідної кількості по господарським операціям з контрагентами, оскільки підприємства-постачальники протягом 2017 року формували податковий кредит за рахунок придбання інших товарів, ніж ті, що були реалізовані ДП ЗДАРЗ Мігремонт, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність інформації про придбання у 2017 році товару, що був реалізований ДП ЗДАРЗ Мігремонт, не є підставою вважати позивача порушником податкового законодавства. З боку позивача були дотримані усі вимоги чинного законодавства щодо формування податкового кредиту з ПДВ.

Більш того, покладання на позивача відповідальності за можливі порушення законодавства іншими суб'єктами господарювання та посилання податкового органу на недоведеність факту постачання та придбання позивачем товару у зв'язку із неможливістю встановлення походження такого товару за ланцюгом постачання за так званим розривом ланцюга постачання та формування податкового кредиту за рахунок підміни товару, протирічить принципу індивідуальної відповідальності, закріплений ст. 61 Конституції України.

При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність.

Крім того, статтею 1 Закону № 996-ХІV передбачено, що господарською операцією є дія чи подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначаючою ознакою господарської операції є те, що вона повинна бути причиною реальних змін майнового стану платника податків.

Реальні зміни майнового стану позивача підтверджуються як необхідною первинною документацію (у тому числі й платіжними документами), так і подальшим рухом придбаного товару в процесі виробництва (зокрема, картками обліку категорійних матеріальних засобів та відповідними проводками у бухгалтерському обліку).

Стосовно посилання відповідача на відсутність ТТН суд вважає за необхідне зазначити, що при перевезенні товару власним автотранспортом у межах власної господарської діяльності оформлення товарно-транспортної накладної не є обов'язковим.

Позивачем наданий суду список автомобільної техніки у кількості 36 одиниць, що використовується в господарській діяльності підприємства, знаходиться на балансі ДП «ЗДАРЗ «Мігремонт» та зареєстровані в органах МВС України станом на 01.02.2018 (а.с.86, т.2).

Зауваження щодо оформлення подорожніх листів також є безпідставними, оскільки на сьогодні відсутній чинний нормативно-правовий акт, який би встановлював їх форму. Наказ Держкомстату України від 17.02.98 р. № 74 Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкції про порядок її застосування втратив чинність ще в 2013 році на підставі Наказу Державної служби статистики № 95 від 19.03.2013.

Після скасування подорожніх листів (як для легкових, так і вантажних автомобілів) у бухгалтерському та податковому обліку можна використовувати власне розроблений первинний документ. При цьому слід зазначити, що наявність такого реквізиту як адреса завантаження, адреса розвантаження не була передбачена навіть під час дії Наказу № 74. Зазначення в подорожніх листах маршруту Гараж Запоріжжя не суперечить нормативно-правовим актам та є правом підприємства, оскільки при здійсненні перевезень власним транспортом в один день одна автомашина може отримувати товар у багатьох постачальників, що знаходяться на території міста.

Що стосується документального підтвердження отримання товару підприємством, то окрім наявності всіх документів, передбачених законодавством, додатковим доказом їх фактичного ввезення на територію підприємства є наступне.

Між ДП ЗДАРЗ Мігремонт та TOB Штемп укладено договір № 2580/6/2009 від 14.12.2009, відповідно до якого TOB Штемп прийняло на себе охорону об'єктів, перерахованих у дислокації (а.с.70-74, т.3).

Ввезення будь-якого товару на підприємство здійснюється за умови його проходження контролю TOB Штемп, про що робиться відмітка у Книзі обліку ввезення (внесення) ТМЦ через КПП-1, яка ведеться охоронною організацією. В даній книзі зазначається дата ввезення, час, назва та номер документу, на підставі якого здійснюється ввезення товару, найменування ТМЦ, підписи осіб, відповідальних за перевезення товару (водій, експедитор) та підпис особи, що здійснювала перевірку.

Позивачем були надані документи, які підтверджують, що весь товар, який був отриманий від контрагентів, пройшов додаткову перевірку охоронною організацією TOB Штемп, про що свідчать відповідні записи у Книзі обліку ввезення (внесення) ТМЦ через КПП-1 (а.с.52-82, т.3).

Щодо посилання контролюючого органу на відсутність сертифікатів (паспортів) якості, то дана обставина не свідчить про порушення позивачем податкового законодавства та не відноситься до суттєвих обставин фінансово-господарської діяльності ДП ЗДАРЗ Мігремонт. Згідно з Положенням про забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що затверджено наказом Мінфіну України від 24.05.1995 за № 88, сертифікати та паспорти виробника не є первинними документами, що підтверджують визначення податкових зобов'язань та кредиту.

Отже, оплата товару, його фактичне отримання, оприбуткування та використання у господарській діяльності ДП ЗДАРЗ Мігремонт підтверджено належними документами.

Крім того, ДП ЗДАРЗ Мігремонт, як підприємство, що відноситься до оборонно-промислового комплексу України, здійснює перевірку і оцінку постачальників, продукції та послуг згідно:

-стандарту підприємства СТП-662-203 Керівництво з організації закупівлі продукції та послуг і оцінці постачальників, який був розроблений на підставі вимог міжнародного стандарту 150 9001:2008 Система менеджменту якості. Вимоги;

-Наказу Державного концерну Укроборонпром від 25.02.2013 № 61 Про затвердження Порядку попередньої кваліфікації постачальника матеріально-технічних ресурсів, робіт та послуг у Державному концерні Укроборонпром та підприємствах- учасниках Концерну.

Згідно з вимогами до якості матеріалів, що постачає промисловість (напівфабрикати, комплектуючі вироби та інше) на підприємстві впроваджена процедура вхідного контролю продукції, розроблена стандартами підприємства СТП-662-214, СТП- 662-224, СТП-662-242.

При виконанні оборонних замовлень держави всі придбані ДП ЗДАРЗ Мігремонт товари та послуги проходять перевірку кількості, якості та фактичного отримання не тільки уповноваженими особами підприємства, а в обов'язковому порядку і представництвами державних замовників у відповідності до Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2009 року № 1107, про що складаються відповідні акти та висновки. Без зазначених документів виконані ДП ЗДАРЗ Мігремонт роботи замовниками не приймаються (а.с.87-150, т.2, 32-65, т.3).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що товарність операцій та фактична поставка, оплата, оприбуткування і використання товару, отриманого від ТОВ Промелектроніка, ТОВ Промснабресурс XXI та ТОВ Авіа-Комплект» в господарській діяльності ДП ЗДАРЗ Мігремонт підтверджена як необхідними, так і додатковими документами.

Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт придбання послуг у контрагентів, використання їх у власній господарській діяльності, та настання змін в майновому стані платника податків.

За таких обставин підстави для не включення сум ПДВ по таких податкових накладних до складу податкового кредиту позивача, що зрештою сформувало відємне значення, відсутні

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту, що зрештою сформувало відємне значення, є необґрунтованим, що виключає наявність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що висновки, зроблені відповідачем в акті перевірки, спростовані доказами, отриманими в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інші доводи відповідача не приймаються судом у звязку з вищевикладеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5542,38грн., що підтверджується платіжним дорученням №7554 від 12.12.2017 (а.с.3, т.1).

Таким чином, судові витрати у розмірі 5542,38грн. підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» (69013, м. Запоріжжя, вул. Військбуд,124 ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ,вул. Дегтярівська, 11Г, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.08.2017 №, № НОМЕР_2, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків ДФС від 18.08.2017 № про завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 74464 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків ДФС від 18.08.2017 № про завищення бюджетного відшкодування у сумі 196685 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 98342,50грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ,вул. Дегтярівська, 11Г, ) на користь Державного підприємства «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МІГРЕМОНТ» (69013, м. Запоріжжя, вул. Військбуд,124 ) судовий збір у розмірі 5542 (пять тисяч пятсот сорок дві) грн. 38 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 01.06.2018.

Суддя І.В. Садовий