Справа № 809/1914/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2764/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року, ухвалене суддею Остап»юк С.В. у м. Івано-Франківську в порядку спрощеного позовного провадження, у справі № 809/1914/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов"язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Надвірнянського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просив визнати протиправними дії щодо обчислення страхового стажу за період роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, з 15.12.1976 по 14.10.1982 без врахування права на пільгове обчислення стажу за роботу в таких районах та нарахування пенсії із обмеженням розрахунку заробітної плати коефіцієнтом 5,6; зобовязати здійснити з 27.09.2012 обчислення пільгового страхового стажу за період з 15.12.1976 по 14.10.1982, зняти обмеження коефіцієнтів заробітної плати за період з 01.09.1977 до 31.08.1982; здійснити перерахунок пенсії з 27.09.2012, виплатити різницю та здійснювати виплати перерахованої пенсії в подальшому.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним неврахування ОСОБА_1 періодів роботи з 15.12.1976 до 14.10.1982 як трудовий стаж у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, із зарахуванням одного року роботи за один рік шість місяців. Зобов»язано Надвірнянське об»єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, врахувавши період роботи з 15.12.1976 до 14.10.1982 як трудовий стаж у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців. Зобов»язано Надвірнянське об»єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зробити перерахунок пенсії, що виплачується ОСОБА_1, з врахуванням пільгового стажу з 01.12.2017. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду щодо відмови в задоволенні частини позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню в цій частині з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що раніше діюча редакція ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачала, що до заробітку для обчислення пенсії включалися всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески. Лише з 10.06.2003 до вищевказаної статті Законом України від 22.05.2003 були внесені зміни, якими передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу) на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Оскільки на час отримання позивачем заробітної плати період з 01.09.1977 до 31.08.1982 обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, оскільки були встановлені лише 13 липня 1998 року Постановою КМУ №1064 «Про встановлення максимальної величини, фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» скаржник вважає протиправними дії пенсійного органу щодо нарахування пенсії із застосуванням відповідно до ч.2 ст. 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» обмеження заробітку у межах суми, що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання заробітку.

Крім того не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визначення дати, з якої слід провести перерахунок пенсії. Вказує на помилкове застосування до спірних правовідносин ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки судом не враховано, що ОСОБА_1 звертався до пенсійного органу із заявою не про перерахунок пенсії, а про усунення порушень прав на належне пенсійне забезпечення з моменту призначення пенсії.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в Надвірнянському об»єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської як одержувач пенсії за віком з 27.09.2012 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням стажу роботи 46 років 06 місяців 11 днів.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що при розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1, відповідачем не враховано період роботи в Ниєжнєвартовській автотранспортній колонії №2 - в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, з 15.12.1976 по 14.10.1982 в пільговому обчисленні, зарахувавши один рік роботи за один рік та шість місяців та відповідно до вимог ч.2 ст.41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» застосовано обмеження коефіцієнтом 5,6 заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум за період з 01.09.1977 по 31.08.1982.

На звернення позивача щодо перерахунку пенсії з урахуванням у півтора кратному розмірі стажу роботи у період з 15.12.1976 по 14.10.1982 та без обмеження заробітку у 5,6 розміру заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум, Надвірнянським об"єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом №421/Д-15 від 14.12.2017, покликаючись необхідність предявлення строкових трудових договорів або документів, що підтверджують їх укладання до 01.01.1991, відмовлено у проведенні перерахунку, розяснивши про відсутність правових підстав для його проведення (а.с.19-21).

Позивач, вважаючи відмову Надвірнянського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо проведення перерахунку пенсії неправомірною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до Конституції України та норм чинного законодавства України, міжнародна угода, ратифікована Верховною Радою України має перевагу над чинним законодавством України, в тому числі і в галузі пенсійного забезпечення.

Таким чином, згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності Незалежних Держав в області пенсійного забезпечення, пенсійне забезпечення громадян держав - учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Для визначення права на пенсію громадянам держав учасників Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до введення в дію цієї Угоди. Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходи) за періоди, які зараховуються до трудового стажу.

Відмовляючи ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, пенсійний орган покликався на те, що спірний період його роботи не підтверджено укладеними письмовими трудовими договорами про роботу у районах, прирівняних до Крайньої Півночі, або документами, що підтверджують їх укладання до 01.01.1991.

Водночас судом на підставі записів трудової книжки позивача, архівних довідок Відкритого акціонерного товариства «Нижневартовскнефтегаз» за №05-3146 від 06.05.2010, №05-3150 від 06.05.2010 встановлено факт роботи позивача водієм Нижньовартовської автотранспортної контори №2 на постійній основі з 15.12.1976 до 14.10.1982. (а.с.10-14).

Нижньовартовська автотранспортна контора №2 знаходилася в місті Нижньовартовськ Ханти-Мансійського автономного округу РРФСР, у місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, в межах спірних правовідносин дослідженню підлягають обставини щодо правомірності відмови пенсійного органу в проведенні перерахунку пенсії позивача відповідно до поданої ОСОБА_1 до пенсійного органу заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (далі - Указ від 10 лютого 1960 року), постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", та Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року № 1908-VІІ "Про розширення пільг на осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і у місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі".

Указом від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28 (далі Інструкція).

Відповідно до п.7 Інструкції трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Згідно з пунктом 6 Інструкції пільги, передбачені Указами від 10.02.1960 та від 26.09.1967, надаються працівникам експедицій, цілорічних партій, нафторозвідок, загонів, які розташовані (базуються) у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також працівникам експедицій та інших геологорозвідувальних і топографо-геодезичних організацій, які розташовані (базуються) поза районами Крайньої Півночі і місцевостями, прирівняними до районів Крайньої Півночі, направленим на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, в цілорічні партії, нафторозвідки, загони.

Абзацом 3 пункту 5 розділу XV Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що на позивача, який працював в період з 15.12.1976 до 14.10.1982 водієм Нижньовартовської автотранспортної контори №2 в місті Нижньовартовськ Ханти-Мансійського автономного округу РРФСР, у місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі на постійній основі, поширюються пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10.02.1960, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу.

Слід зазначити, що відсутність письмового трудового договору не є перешкодою для пільгового обчислення страхового стажу позивача, оскільки відомості про період роботи позивача в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, підтверджуються записами у трудовій книжці та архівними довідками.

Таким чином, позивач має право на перерахунок пенсії при обчислені страхового стажу з 15.12.1976 до 14.10.1982 із зарахуванням одного року роботи, за один рік і шість місяців роботи.

Водночас відповідно до пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов»язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання Указу Президента України від 25.05.1998 №506 «Про обмеження максимальної величини фактичних витрат субєктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1064 від 13.07.1998 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат субєктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів».

Судом встановлено, що обмеження коефіцієнтом 5,6 заробітної плати здійснено щодо заробітної плати у січні 1979 року, березні 1981 року та вересні 1981 року, що узгоджується з вимогами пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, виникнення права на перерахунок пенсії нерозривно пов'язане із фактом звернення особи за таким перерахунком.

Водночас при перерахунку пенсії слід враховувати порядок звернення за перерахунком пенсії та строки перерахунку й виплати пенсії, встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином, враховуючи дату звернення ОСОБА_1 до органу пенсійного фонду із відповідною заявою (24 листопада 2017 року), пенсія підлягає перерахунку, починаючи з 01 грудня 2017 року.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправним неврахування пенсійним органом ОСОБА_1 періодів роботи з 15.12.1976 до 14.10.1982, як трудовий стаж у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі із зарахуванням одного року роботи за один рік шість місяців та покладення обов'язку врахувати період роботи з 15.12.1976 до 14.10.1982, як трудовий стаж у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців та провести перерахунок пенсії, що виплачується ОСОБА_1, з врахуванням пільгового стажу з 01.12.2017.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року у справі № 809/1914/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Постанова складена в повному обсязі 01.06.2018.