Справа № 807/185/18
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2018 року м. Ужгород№ 807/185/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Данча М.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача не зявився,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Служба безпеки України про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 30 травня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 04 червня 2018 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.), в особі представника ОСОБА_2, звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства закордонних справ України (далі відповідач, МЗС України), якою просить: 1) Визнати протиправним та скасувати повідомлення про відмову в оформленні візи для вїзду в Україну і транзитного проїзду через її територію від 20 листопада 2017 року, видане ОСОБА_1; 2) Зобовязати Міністерство закордонних справ України оформити ОСОБА_1 візу типу "Д" для вїзду в Україну.

Ухвалою суду від 03 травня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Службу безпеки України (далі третя особа, СБУ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка будучи громадянкою ОСОБА_4 Республіки з метою воззєднання із сімєю подала всі необхідні документи до Посольства України в ОСОБА_4 республіці для отримання довгострокової візи для вїзду в Україну, типу D. Згідно повідомлення від 20 листопада 2017 року позивачу відмовлено у видачі візи для вїзду в Україну. Підставою відмови у видачі візи зазначено відсутність доказів, що підтверджують мету запланового перебування в Україні іноземцем або особи без громадянства. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки разом із заявою на оформлення візи нею було надано копію свідоцтва про шлюб та заяву її чоловіка про гарантії оплачувати всі витрати позивача. Крім того, вважає, що відповідач не здійснив всіх функцій передбачених чинним законодавством, водночас нею надано всі необхідні документи, які підтверджують мету її поїздки.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, просили суд їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що позивач у заяві на оформлення візи у пункті 21 вказала іншу мету, не зазначивши, яку саму. Однак, в заяві передбачено, що за умови зазначення пункту "інше" необхідно вказати яка саме інша мета. Із поданої позивачем заяви на оформлення візи не вбачається мети поїздки для воззєднання сімї, а надані до заяви документи не можуть підтверджувати певну мету отримання візи, оскільки така мета не вказана.

В судове засідання відповідач свого представника не направив та надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справу, в задоволенні якого відмовлено.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача надала суду письмові пояснення щодо позову, в яких зазначила, що у графі 21 "Основна мета подорожі" заяви на оформлення візи позивач обрала відповідь "інше", але однак жодним чином її не конкретизувала. Тобто, з поданої заяви не вбачалась конкретна мета її слідування (поїздки) в Україну, а додані до заяви документи не є доказами мети отримання візи без повідомлення мети самої поїздки. Із врахуванням виявлених фактів та обставин ДКР СБУ й було прийняте рішення про відмову у погодженні оформлення позивачці довгострокової візи для вїзду в Україну. Вказане рішення прийняте у відповідності до встановленого чинним законодавством порядку та в рамках наданих повноважень.

В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення позову заперечив, з мотивів наведених у письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3373-VI віза - дозвіл, наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі, необхідний для в'їзду або для транзитного проїзду через територію України протягом відповідного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" правила оформлення іноземцям та особам без громадянства візи та перелік документів, необхідних для її отримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рішення щодо оформлення візи приймається в установленому порядку дипломатичним представництвом або консульською установою України, Міністерством закордонних справ України або представництвом Міністерства закордонних справ України на території України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2017 року № 118 затверджено Правила оформлення віз для вїзду в Україну і транзитного проїзду через її територію (далі Правила ).

Відповідно до п. 3 вказаних Правил візи залежно від мети поїздки поділяються на такі типи, що позначаються літерним кодом (літерами латинського алфавіту - в машинозчитуваній зоні): транзитна віза (позначається літерою B, у машинозчитуваній зоні - VB); короткострокова віза (позначається літерою C, у машинозчитуваній зоні - VC); довгострокова віза (позначається літерою D, у машинозчитуваній зоні - VD).

Згідно з п. 4 Правил довгострокова віза оформляється іноземцям та особам без громадянства для в'їзду в Україну з метою оформлення документів, що дають право на перебування або проживання в Україні на строк, що перевищує 90 днів.

Довгострокова віза оформляється закордонною дипломатичною установою України як багаторазова на 90 днів, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства може в'їхати в Україну, та строк перебування на її території зазначається у візовій етикетці.

Судом встановлено, що 21 вересня 2017 року громадянка ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_1 звернулася до Посольства України в ОСОБА_4 Республіці з заявою про оформлення довгострокової візи для вїзду в Україну і транзитного проїзду через її територію. До вказаної заяви були додані копія свідоцтва про шлюб між позивачем та ОСОБА_5, заява ОСОБА_5 про оплату ним всіх витрат позивача в Україні, завірену нотаріально.

Як вбачається із такої заяви, у графі 21 "Основна мета подорожі" позивач обрала варіант "інше", однак не зазначила, що саме.

Відповідно до п. 12 Правил оформлення віз іноземцям, які є громадянами держав згідно з переліком, визначеним МЗС разом з СБУ, та особам без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюється закордонною дипломатичною установою України в державі тимчасового або постійного проживання заявників після проведення особистої співбесіди з іноземцем або особою без громадянства та за погодженням з державними органами України, уповноваженими приймати рішення про заборону в'їзду в Україну в рамках функціонування візової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Крім того, відповідно до п. 3.6 Інструкції про порядок оформлення іноземцям та особам без громадянства віз для вїзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, затвердженої наказом МЗС України від 26 липня 2011 року № 196 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) перелік держав, оформлення віз громадянам яких та особам без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюється дипломатичними представництвами та консульськими установами України за кордоном в державі тимчасового або постійного проживання наведено у додатку 2 до цієї Інструкції. В разі відсутності таких представництв та установ оформлення віз здійснюється у будь-якій іншій державі відповідно до встановлених ДКС МЗС зон відповідальності дипломатичних представництв та консульських установ України.

Оформлення віз громадянам та особам без громадянства з держав, передбачених пунктом 3.6 цього розділу, здійснюється після проведення особистої співбесіди з іноземцем та особою без громадянства та за погодженням зі Службою безпеки України (п. 3.7. Інструкції № 196)

Таким чином, п.п. 3.6 та п. 3.7 та Додатком 2 Інструкції № 196 передбачено, що оформлення віз громадянам ОСОБА_4 Республіки здійснюється після проведення особистої співбесіди з іноземцем та за погодженням зі Службою безпеки України.

Вказаною Інструкцією також встановлено форму Візової анкети (заяви).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищезазначених вимог консульською посадовою особою другим секретарем з консульських питань Посольства України в ОСОБА_4 Республіці ОСОБА_6, було проведено особисту співбесіду із позивачем.

За результатами співбесіди та вивчення поданих документів вказаною посадовою особою було зроблено попередній висновок про можливість оформлення ОСОБА_1 візи "Д" 03/13.

Крім того, у рамках передбаченого Правилами та Інструкцією алгоритму погодження з Службою безпеки України оформлення віз для вїзду в Україну громадянам міграційного ризику на адресу Служби безпеки України було надіслано відповідний запит щодо громадянки Киргизької республіки ОСОБА_1 із зазначенням результатів співбесіди № 6155/25-500-827 від 21 вересня 2017 року.

Порядок погодження зі Службою безпеки України оформлення віз іноземцями та особами без громадянства визначено Інструкцією про порядок погодження зі Службою безпеки України оформлення віз іноземцям та особам без громадянства дипломатичними представництвами та консульськими установами України за кордоном в державі їх тимчасового або постійного проживання, яка затверджена спільним наказом СБУ та МЗС України від 16 лютого 2012 року № 67/45 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 3 вказаної Інструкції уповноважений на те співробітник підрозділу ДКР здійснює перевірку даних, що містяться у зверненні, за результатами перевірки готує і доповідає начальнику або заступнику начальника ДКР відповідно до розподілу функціональних обов'язків проект відповіді дипломатичному представництву.

Відповідно до п. 4 Інструкції рішення про погодження або відмову в погодженні оформлення візи приймає начальник або заступник начальника ДКР відповідно до розподілу функціональних обов'язків.

Згідно з п. 6 Інструкції строк розгляду звернення може бути продовжено до 20 робочих днів за рішенням начальника ДКР або особи, яка виконує обов'язки начальника ДКР, у разі відсутності у зверненні необхідних для прийняття рішення відомостей або необхідності проведення додаткової перевірки таких відомостей.

Для проведення такої перевірки та прийняття рішення щодо погодження оформлення візи ДКР може витребувати у дипломатичного представництва додатково копії документів, надані іноземцем до дипломатичного представництва.

За результатами розгляду запиту листом від 28 вересня 2017 року № 2/2246 Департамент контррозвідки СБУ заперечив в оформленні вїзної візи ОСОБА_1, відповідно до пп. 8 п. 28 Правил оформлення віз для вїзду в Україну і транзитного проїзду через її територію.

13 жовтня 2017 року Посольство України в ОСОБА_4 Республіці звернулося з листом № 6155/17-50-892 до Заступника начальника Департаменту контррозвідки СБУ повторно щодо оформлення візи громадянці ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_1 Однак, відповіді на вказаний лист отримано не було.

На підставі заперечень Служби безпеки України 20 листопада 2017 року Посольством України в ОСОБА_4 Республіці було прийнято рішення про відмову в оформленні довгострокової візи для вїзду в Україну громадянці ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_1 у звязку з відсутністю доказів, що підтверджують мету запланованого перебування в Україні іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в наданні візи у разі, зокрема відсутності доказів, що підтверджують мету запланованого перебування.

Відповідно до пп. 8 п. 28 Правил рішення про відмову в оформленні візи приймається у разі: відсутності доказів, що підтверджують мету запланованого перебування в Україні іноземця або особи без громадянства.

Як вбачається із поданої заяви на оформлення візи в графі 21 "Основна мета подорожі" серед можливих варіантів позивачем обрано "інше", без зазначення, що саме. Однак, вказаний пункт такої анкети прямо передбачав, що у випадку обрання зі списку запропонованих варіантів варіанту "інше" необхідно також конкретно зазначити власну мету, яка не вказана як один із варіантів відповіді.

Проте, з поданої позивачем, заяви на оформлення візи для вїзду в Україну не вбачається мети поїздки для воззєднання сімї.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить переконання, що за умови невизначеності мети поїздки додані позивачем до заяви копії підтверджуючих документів про шлюб та гарантії оплати витрат на її перебування в Україні не можуть бути належними доказами підтвердження мети запланованого позивачем перебування в Україні, оскільки така мета не вказана.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач під час винесення рішення про відмову в оформленні візи від 20 листопада 2017року року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Таким чином відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування. У звязку з тим, що вимога про зобовязання Міністерства закордонних справ оформити ОСОБА_1 віз типу "Д" для вїзду в Україну є похідною вимогою про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у оформленні такої візи, вона також не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено та матеріалами справи підтверджено законність та правомірність винесення рішення про відмову ОСОБА_1 у оформленні візи, підстав для його скасування не вбачається, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код у ОСОБА_4 республіці -076) до Міністерства закордонних справ України (м. Київ, Михайлівська площа, буд. 1, ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Служба безпеки України (м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33, ) про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії - відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя ОСОБА_7