Справа № 806/647/15
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" травня 2018 р. м. Житомир Справа № 806/647/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_1,

за участю секретаря Шведюк М.М.,

апелянта, представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" листопада 2017 р. (судове рішення ухвалене суддею Липа В.А. в м.Житомир, згідно з даними протоколу судового засідання судове рішення ухвалене о 12:20 год., дані про дату складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні) у справі за позовом ОСОБА_2 до Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, третя особа: Житомирський обласний комітет професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просила:

1) визнати незаконними та скасувати накази управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 112 від 04.04.2015 та № 35о/с від 10.02.2015;

2) поновити її на посаді слідчого відділу Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області;

3) стягнути з Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.02.2015 по день поновлення на роботі.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а саме, що оспорювані накази суперечать вимогам Конституції України, Кодексу законів про працю України, порушують її право на працю та отримання заробітної плати. Вказує на те, що підставою для винесення оспорюваних наказів став рапорт помічника начальника міського відділу-оперативного чергового чергової частини штабу Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області майора міліції ОСОБА_3, в якому зазначено, що під час несення служби до міського відділу звернулась ОСОБА_4 з приводу її пограбування, і позивач не прийняла заяву про вчинений злочин. Крім того, у рапорті вказано, що позивач не відреагувала на звернення громадянки ОСОБА_5, яка повідомила, що в Донецькій області її чоловік потрапив у полон. Вважає, що відповідачем не доведено факт скоєння нею вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, а отже відсутні й підстави для застосування до позивача звільнення за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходила службу в органах внутрішніх справ з лютого 2013 року, що підтверджено даними послужного списку та копією її трудової книжки, які долучено до матеріалів справи (а.с.13, 74-78 т.1).

04 лютого 2015 року наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №112 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СВ Житомирського МВ» за порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», статті 214 КПК України та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19 листопада 2012 № 1050 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події та положень про комісії» слідчого слідчого відділу Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до пункту 66 (як особу, яка скоїла вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення).

Зазначений наказ реалізовано шляхом видання Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області наказу №35 о/с від 10 лютого 2015 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення (як особу, яка скоїла вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу).

Підставою для звільнення позивача став висновок службового розслідування, затверджений 04 лютого 2015 року т.в.о начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області.

Вважаючи вищезазначені накази необґрунтованими та незаконними позивач звернулася з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що неприйняття ОСОБА_2 заяви про вчинене кримінальне правопорушення є вчинком, який дискредитує звання не тільки працівників органів внутрішніх справ, а органів внутрішніх справ в цілому.

Перевіривши за матеріалами справи доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Проте, оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами попередніх інстанцій, позивач з лютого 2013 року проходила службу в органах внутрішніх справ.

04 лютого 2015 року наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №112 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СВ Житомирського МВ» за порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», статті 214 КПК України та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19 листопада 2012 № 1050 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події та положень про комісії» слідчого слідчого відділу Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до пункту 66 (як особу, яка скоїла вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення).

Зазначений наказ реалізовано шляхом видання Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області наказу №35 о/с від 10 лютого 2015 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (як особу, яка скоїла вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) Положення.

Підставою для звільнення ОСОБА_2 став висновок службового розслідування, затверджений 04 лютого 2015 року т.в.о начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області.

Так, в ході службового розслідування встановлено, що позивач не прийняла від громадянки ОСОБА_4 заяву про скоєння злочину з посиланням на те, що викрадений у неї телефон коштує недорого, та не вжила заходів щодо розкриття вказаного злочину. Також ОСОБА_2 не прийняла від громадянки ОСОБА_5 повідомлення про те, що чоловік останньої потрапив у полон в Донецькій області у зв'язку з тим, що на розгляді в Управлінні СБУ в Житомирській області перебуває аналогічна заява цієї громадянки, за якою проводяться слідчі дії.

На запит суду первинна профспілкова організація атестованих працівників міліції Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області надала згоду на звільнення позивача за п. 66 Положення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що службовим розслідуванням доведено факт дискредитації позивачем звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України та органів внутрішніх справ в цілому, порядок проведення звільнення дотримано.

Проте, повністю погодитися з вказаними висновками суду не можна.

Порядок проходження та припинення служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюються Законом України «Про міліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Статут), та Положенням.

Статтею 1 Статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

За змістом статті 7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

- дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики;

- сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

- виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63- 65 Положення.

Окремо пунктами 66 і 67 Положення передбачені підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

При цьому, чинне законодавство України не містить нормативного визначення поняття «вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу», відтак, таке поняття є оціночним та пов'язане із невиконанням чи неналежним виконанням службових обов'язків, порушенням вимог чинного законодавства України, що в обов'язковому порядку повинно дискредитувати високе звання рядового начальницького складу органів внутрішніх справ, а тому у кожному конкретному випадку звільнення працівника міліції за скоєння такого вчинку, з урахуванням усіх обставин справи, необхідно перевіряти законність звільнення працівника міліції з такої підстави.

Отже, звільнення за пунктом 66 Положення є найсуворішою санкцією відповідальності працівника органів внутрішніх справ і може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, підриває довіру до неї як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання особою своїх обов'язків.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги ст.ст.9,242 Кодексу адміністративного судочинства України, що до активного вжиття судом заходів по з'ясування усіх обставин справи, та щодо законності і обґрунтованості ухваленого судового рішення, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення позивача з органів внутрішніх справ стало порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», статті 214 КПК України та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19 листопада 2012 № 1050 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події та положень про комісії», що виразилось у неприйнятті заяви про скоєння злочину та неприйнятті повідомлення про потрапляння в полон.

Проте, судом першої інстанцій при вирішенні спору так і залишилось нез'ясованим, які саме дії позивача, що стали підставою для звільнення, є дискредитацією звання, що несумісне з подальшим перебуванням на службі в органах внутрішніх справ, та чи не підпадають такі під поняття порушення службової дисципліни, за яке може бути накладене дисциплінарне стягнення відповідно до статті 12 Статуту.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи (а.с. 81), 27.01.2015 року ОСОБА_4, після скоєння відносно неї злочину, безпосередньо, звернулася до райвідділу м.Житомира, напротив кінотеатру "Жовтень", звідки працівниками поліції її було направлено до іншого райвідділу - Житомирського міського. Звернувшись до чергового частини зазначеного міськвідділу, звернення ОСОБА_4 оперативним черговим не було внесено, відповідно до Інструкції, до журналу "Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінальні правопорушення та інші події", а заявницю було скеровано до працівника цього ж міськвідділу, якого ОСОБА_4 називає слідчим, а ОСОБА_2 - оперативним працівником. Як зазначила ОСОБА_4, останній записав надані нею дані щодо скоєного злочину і пояснив, що зателефонує їй через дві неділі, направив її до слідчої ОСОБА_2, якою, як було встановлено службовим розслідуванням, і не було прийнято від ОСОБА_4 відповідної заяви.

Надаючі правову оцінку діям працівників поліції, зазначеним у вищенаведеному переліку, дії ОСОБА_2, в частині протиправності, є не більш тяжкими за дії інших працівників, які, як з"ясовано, не понесли жодного покарання.

Так, проведеним службовим розслідуванням не надана оцінка як безпосередньо діям оперативного чергового так і тому факту, що рапорта чергового ОСОБА_3 (а.с.56-57) датовані 27.01.2015 року а не 28.01.2015 року, як датою їх написання, відповідно до його ж пояснення від 11.02.2015 року (а.с.10). Крім того, в порушення Інструкції про порядок проведення службових розслідувань, його було затверджено без отримання письмового пояснення від ОСОБА_2. Не складався і акт про її відмову в наданні такого письмового пояснення.

Згідно з текстом висновку службового розслідування, зазначено як вчинок який дискредитує звання рядового і начальницького складу - неприйняття ОСОБА_2 заяви від ОСОБА_6 про потрапляння в полон її чоловіка - ОСОБА_7 Зазначена обставина не була підтверджена матеріалами службового розслідування (заява ОСОБА_5 від 28.01.2015р., а.с.12) тоді як до числа порушень ОСОБА_2, відповідно до висновку розслідування, було додано і дану обставину і яка також слугувала підставою її звільнення (а.с.69-72).

Інструкцією з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, яку затверджено наказом МВС 28.04.2009 №181 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2009 р. за №786/16802 направленою на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, передбачені обов'язки чергового, а саме:

п.6.1. забезпечити приймання та реєстрацію заяв і повідомлень про вчинені кримінальні, інші правопорушення та події відповідно до чинного законодавства.

При отриманні інформації про вчинені кримінальні, інші правопорушення та події черговий або особа, яка виконує його обов'язки, керуючись картотекою невідкладних дій оперативного чергового (додаток 8), зобов'язані ужити всіх заходів щодо попередження або припинення правопорушення, встановлення та затримання правопорушників, надання допомоги потерпілим, ліквідації негативних наслідків правопорушень і подій;

п. 6.1.1. Приймання та реєстрація заяв і повідомлень про злочини, які вчинені або готуються, іншої інформації, що не містить в собі явних ознак злочинів, здійснюються згідно з вимогами Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються, затвердженої наказом МВС від 14.04.2004 N 400 ( z0814-04 ), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.05.2004 за N 571/9170. 6.1.2. При отриманні від заявника інформації про злочин, інше правопорушення чи подію черговий або особа, яка виконує його обов'язки, зобов'язані вимовити одну з таких фраз: "Уважно слухаю Вас", "Готові допомогти", чітко і розбірливо назвати своє прізвище, ім'я, по батькові, посаду та: Абзац перший підпункту;

п. 6.1.2 пункту 6.1 розділу VI в редакції Наказу Міністерства внутрішніх справ №382 (z1115-10 ) від 13.08.2010 зареєструвати отриману інформацію в журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини (далі - ЖРЗПЗ) або в журналі обліку інформації, що не містить явних ознак злочину (далі - ЖОІ);

негайно направити на місце пригоди СОГ, групу оперативного реагування, дільничного інспектора міліції, інші наряди або окремих посадових осіб;

доповісти про отриману інформацію начальникові ОВС і відповідальному від керівництва, а про злочини та інші надзвичайні події, інформація про які подається до МВС, ГУМВС, УМВС, повідомити чергову частину вищого рівня, про що зробити відмітку в графі №5 ЖРЗПЗ із зазначенням часу доповіді та прізвища особи, яка її отримала;

ужити всіх заходів щодо попередження або припинення правопорушення, організувати невідкладні дії з розкриття злочину, затримання правопорушників, надання допомоги потерпілим, ліквідації негативних наслідків злочинів, інших правопорушень та подій, керуючись при цьому картотекою невідкладних дій оперативного чергового (додаток 8), Положенням про основи організації розкриття органами внутрішніх справ України злочинів загальнокримінальної спрямованості, затвердженим наказом МВС від 30.04.2004 №458, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02.07.2004 за №814/9413; (Абзац п'ятий підпункту 6.1.2 пункту 6.1 розділу VI із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ №882 від 30.11.2011).

Як встановлено, 27.01.2015 року ОСОБА_4 зверталась до чергових частин двох райвідділів УМВС, оперативні чергові яких, не виконали покладені на них передбачені зазначеною інструкцією обов"язки, тоді як саме ОСОБА_2 поставлено в вину не вчинення нею дій щодо реєстрації ввідповідних заяв.

Судом першої інстанції не враховано та ненадана правова оцінка зазначеним вище обставинам як таким, що мають суттєве значення у справі, що призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, що відповідно до положень статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що службове розслідування проведене без з'ясування всіх обставин справи дисциплінарного проступку.

Що стосується вимоги - стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст.235 КЗпП України при прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При визначенні розміру заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2, слід керуватися пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, згідно якого середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передували звільненню з роботи.

Відповідно до пункту 8 вищезазначеного Порядку нарахування виплат за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до п.3 Порядку №100 усі виплати включаються у розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки, стягнення аліментів тощо.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.02.2015 по 22.05.2018 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що накази управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №112 від 04.02.2015 та №35о/с від 10.02.2015 є незаконними та підлягають скасуванню, а ОСОБА_2 поновленню на посаді з 11.02.2015 року, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 11.02.2015 року по 22.05.2018 року.

З огляду на викладене, постанову суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення, тому наявні підстави для її скасування. Доводи апеляційної скарги спростовують висновки викладені у постанові суду першої інстанції, тому вона підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" листопада 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати накази управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області №112 від 04.02.2015 та №35о/с від 10.02.2015.

Поновити ОСОБА_2 на посаді слідчого відділу Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області з 11.02.2015 року.

Зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.02.2015 по 22.05.2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "30" травня 2018 р.