Справа № 804/522/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Справа № 804/522/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш»
до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області
про визнання протиправною та скасування постанови, -
15.01.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №369/4.1-3/1011 від 26.12.2017 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш» штрафу у розмірі 832000,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач, зазначив, що відповідачем неправомірно застосовано штрафну санкцію, оскільки виявлені у ході перевірки порушення законодавства про працю були усунені позивачем у строк визначений приписом.
15.01.2018 року разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову.
17.01.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
17.01.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов було залишено без руху через невідповідність вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання ухвали суду від 17.01.2018 року, позивач виправив вказані недоліки у зазначений судом строк.
26.01.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у письмовому провадженні та надано відповідачу строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
15.02.2018 року на виконання вимог ухвали суду від 26.01.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, ОСОБА_1 управлінням Держпраці у Дніпропетровській області була проведена перевірка позивача, в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржувану постанову. Відповідач вважає, що оскаржувана постанова є правомірною, та такою, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим, підстави для її скасування відсутні.
16.02.2018 року представником відповідача та 23.02.2018 року представником позивача до суду надані клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.
Також, 23.02.2018р. представником позивача надано до суду клопотання про виклик у судове засідання в якості свідка ОСОБА_2 та відповідь на відзив, в якій зазначино, що позивач самостійно, ще до завершення перевірки виявив факт не нарахування індексації та нарахував її, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями наказів та розрахунків.
28.02.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш» про розгляд справи у судовому засіданні та виклик свідка задоволено. Розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 15.03.2018 року.
06.03.2018р. від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити.
15.03.2018 року у судовому засіданні свідком - ОСОБА_2 були надані суду пояснення.
15.03.2018 року судове засідання було відкладено, через виклик у наступне судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_3 та призначено наступне судове засідання.
19.04.2018 року у судовому засіданні свідком - ОСОБА_3 були надані суду пояснення, відповідно до яких свідок зазначила, що при проведенні інспекційного відвідування нею не було порушено процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.
19.04.2018 року у судовому засіданні судом було оголошено перерву до 25.04.2018 року, у звязку з витребуванням у сторін додаткових доказів.
25.04.2018 року у судовому засіданні судом зобовязано сторін надати до суду письмові пояснення та додаткові докази, та продовжено розгляд справи без виклику сторін в судове засідання.
03.05.2018 року на виконання вимог суду, представником позивача до суду надано письмові пояснення та додаткові докази.
Також, 14.05.2018р. на вимогу суду, представником відповідача надано до суду письмові пояснення.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що в період з 01.12.2017 року по 04.12.2017 року на підставі наказу №124-П від 13.03.2017 року та направлення на перевірку №343 від 01.12.2017 року ОСОБА_1 управлінням Держпраці у Дніпропетровській області була проведена позапланова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш» з питань додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої був складений акт перевірки № 369/4.1-3 від 04.12.2017 року (далі-Акт перевірки).
Як вбачається з ОСОБА_4 перевірки, в ході проведення інспекційного відвідування виявлено, що оплата праці працівникам ТОВ «ДЗ Продмаш» у 2017 році здійснювалась на основі штатних розписів, які затверджені директором підприємства ОСОБА_2
Відповідно до штатних розкладів з 01 січня 2017 року підвищено оклади працівників на всіх посадах ТОВ «ДЗ Продмаш».
Для нарахування індексації працівникам ТОВ «ДЗ Продмаш» останнім місяцем підвищення посадових окладів слід вважати січень 2017 року, при цьому, право на нарахування індексації грошових доходів починаючи з червня 2017 року мали наступні працівники підприємства: ОСОБА_5В, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_1, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28 Відповідно до розрахункових відомостей ТОВ «ДЗ Продмаш» вищезазначеним працівникам починаючи з червня 2017 року індексація грошових доходів не нараховувалась.
На підставі ОСОБА_28 перевірки ОСОБА_1 управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено припис № 369/4.1-3-286 від 05.12.2017 року про усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Приписом № 369/4.1-3-286 від 05.12.2017 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш» було приписано усунути порушення ст. 95 КЗпП України, ст.33 Закону України «Про оплату праці», Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078, а саме - нарахувати індексацію грошових доходів працівникам підприємства починаючи з червня 2017 року (пункт 2 припису).
Проте, 26.12.2017 року начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було прийнято постанову №369/4.1-3/1011 про накладення на ТОВ «Дніпропетровський завод «Продмаш» штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення у сумі 832000,00 грн., відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо посилань позивача на те, що інспектором праці не було повідомлено директора про проведення перевірки та не предявлення службового посвідчення, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Держпраці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
У відповідності до пп.6 п.4 Положення, Управління Держпраці, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Згідно з пп.5 п.6 Положення Управління Держпраці має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та обєктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Правові, організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі Закон № 877-V).
Згідно з частинами 1,2,5 статті 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою.
Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення).
Суб'єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених цією статтею.
Положення цих норм кореспондуються зі статтею 10 Закону № 877-V, яка визначає право суб'єкта господарювання не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів нагляду, зокрема: внаслідок ненадання ними копій документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону; органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 грудня 2010 року у справі № 21-25а10, саме на етапі допуску до перевірки юридична особа може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні такої перевірки.
З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2017 року головному бухгалтеру ОСОБА_29 було вручено копії направлення на проведення інспекційного відвідування від 01.12.2017 року № 343, права та обов'язки об'єкта відвідування під час проведення інспекційних відвідувань або проведення невиїзних інспектувань, запит щодо надання документів від 01.12.2017 року №2108/4.1 -3, що підтверджується її особистим підписом на даних документах.
Таким чином, враховуючи, що позивач фактично допустив посадову особу до здійснення заходу та надав документи до перевірки, суд дійшов висновку, що доводи позивача про протиправність оскаржуваного рішення з посиланням на не ознайомленням директора з наказом та непред'явлення направлення на перевірку є необґрунтованими.
Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача, на те, що перед початком проведення перевірки головний державний інспектор не пересвідчився у наявності повноважень у бухгалтера та щодо перешкоди у наданні заперечень на акт перевірки, оскільки будь-які можливі порушення порядку проведення перевірки та формальні неточності акту не спростовують сам факт встановлених за результатами проведеної перевірки порушень.
Так, згідно з матеріалів справи, в ході проведення інспекційного відвідування виявлено, що оплата праці працівникам ТОВ «ДЗ Продмаш» у 2017 році здійснювалась на основі штатних розписів, які затверджені директором підприємства ОСОБА_2
Відповідно до штатних розкладів з 01 січня 2017 року було підвищено оклади працівників на всіх посадах ТОВ «ДЗ Продмаш».
Для нарахування індексації працівникам ТОВ «ДЗ Продмаш» останнім місяцем підвищення посадових окладів слід вважати січень 2017 року, при цьому, право на нарахування індексації грошових доходів, починаючи з червня 2017 року мали наступні працівники підприємства: ОСОБА_5В, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_1, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28
Таким чином, на час проведення вказаної перевірки, встановлено, що відповідно до розрахункових відомостей ТОВ «ДЗ Продмаш» вищезазначеним працівникам починаючи з червня 2017 року індексація грошових доходів не нараховувалась.
Щодо посилань позивача, на те, що індексація заробітної плати не належить до фонду основної заробітної плати та не відноситься до мінімальних державних гарантій в оплаті праці, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 95 Кодексу законів про працю України, мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про оплату праці», норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Частиною 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.
Таким чином, враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою, передбаченою статтею 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати, що також підтверджується підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, відповідно до якого суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що індексація заробітної плати є однією з державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Таким чином, проведення індексації заробітної плати у встановленому законодавством порядку передбачено статтею 95 Кодексу законів про працю України, а тому індексація заробітної плати є мінімальною державною гарантією в оплаті праці.
Поряд з тим, з матеріалів справи вбачається, що на підставі службової записки головного бухгалтера ТОВ «ДП «Продмаш», директором ТОВ «ДП «Продмаш» було винесено накази від 04.12.2017 року №1012 та №1012-1 про здійснення донарахування індексації працівникам за період з червня по жовтень 2017 року та листопад 2017 року.
Згідно відомості зарахування заробітної плати позивачем було нараховано та виплачено індексацію вищевказаним працівникам в загальній сумі 12 539,69 грн. у період з 04.12.2017 року по 05.12.2017 року.
Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні особи, які використовують найману працю, в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці несуть відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
При цьому, абзацом 2 частини 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Крім того, відповідно до частини 11 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до субєкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.
При цьому, відповідно до п.29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Таким чином, існують законодавчі норми, які регулюють однакові правовідносини та які суперечать одна одній.
Суд вважає, що у даному випадку позивач зазнав надмірного особистого обвинувачення та був позбавлений можливості позасудово успішно заперечити захід, вжитий стосовно нього. Загалом, стверджувані відповідачем порушення за встановлених судом обставин, призводять до висновку про порушення справедливої рівноваги, що має існувати між основою метою Закону - попередження вчинення порушень у сфері трудового законодавства, та виконанням господарюючим суб'єктом умов цього Закону.
Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.
Оскаржуваною постановою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №369/4.1-3/1011 від 26.12.2017 року було застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш» штраф у розмірі 832000,00 грн.
При цьому, з наданих відповідачем матеріалів перевірки та прийнятого за її результатами спірного акту індивідуальної дії - постанови про накладення штрафу, неможливо встановити, з яких обставин та критеріїв виходив відповідач, застосовуючи до ТОВ «ДЗ Продмаш» максимально можливу санкцію за порушення вимог трудового законодавства.
Відповідно до ч.3 статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі; 5) обовязковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Суд звертає увагу, що складовою принципу верховенства права є принцип пропорційності. Сам же принцип пропорційності має також три підпринципи: - адекватність (міра адекватна для досягнення завчасно встановленої цілі, якщо бажаний результат може бути досягнуто тільки за умови звертання до цієї міри); - необхідність (міра є законною з найменш можливими обмеженнями при умові досягнення легітимної цілі); - пропорційність як сувора вимога (серйозність втручання та серйозність причин, які виправдовують це втручання, повинні бути пропорційними одна до іншої).
Принцип пропорційності розвинув Європейський суд з прав людини в рішенні Handyside v. the United Kingdom (ECHR 5. - 1976. - para.18), де Суд відзначив, що кожна «спеціальна процедура», «умова», «обмеження» чи «покарання», які покладені, повинні бути пропорційні легітимній меті, що переслідується.
Пропорційність stricto sensu або «пропорційний результат» є найважливішою складовою принципу пропорційності. Згідно принципу пропорційності stricto iuris для того, щоб виправдати певні обмеження прав, має існувати відповідне відношення («пропорційні» у вузькому сенсі слова) між результатом, який досягається при задоволенні легітимної мети, та шкодою, яка завдається правам через використання законних засобів. Обмеження прав, яке не буде пропорційним stricto iuris, якщо шкода, заподіяна при обмеженні прав буде більшою за ту користь, що буде досягнута. При чому суть балансу полягає в найменшому обмеженні прав та найбільшому результаті для суспільства, а не в досягненні результату будь-якою ціною чи недопущенні обмеження прав.
Прийняття рішень, вчинення дій пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії), є критерієм, який випливає з принципу пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.
З огляду на викладене, суд враховує, що не зважаючи на виконання позивачем у повному обсязі вимог припису, спірною постановою до позивача застосовано найбільшу міру покарання у вигляді максимально можливого розміру штрафу. Фактично відповідачем в автоматичному режимі застосовано найбільший розмір законодавчо встановленої санкції, без урахування будь-яких обставин скоєння стверджуваного суб'єктом владних повноважень позивачем правопорушення, що на переконання суду є безумовним порушенням принципу пропорційності.
Крім того, суд звертає увагу на те, що основним завданням відповідача, є в першу чергу контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, які використовують найману працю, мета якого безпосередньо полягає у захисті прав працівників.
Разом з тим, жоден з працівників, щодо яких виявлено порушення у нарахуванні індексації, в ході заходів державного контролю опитано не було, а відсутність з їх боку будь-яких скарг залишено поза увагою, що на думку суду суперечить основній меті діяльності відповідача.
Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваної постанови №369/4.1-3/1011 від 26.12.2017 року про застосування до позивача штрафу у розмірі 832000,00 грн., діяв без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Таким чином, оскаржуване рішення не відповідає критеріям, визначеним в ч.3 ст.2 КАС України.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова №369/4.1-3/1011 від 26.12.2017 року прийнята відповідачем є протиправною.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України,суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №369/4.1-3/1011 від 26.12.2017 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод «Продмаш» штрафу у розмірі 832000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_35