Справа № 826/1917/17
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2018 року

Київ

справа №826/1917/17

адміністративне провадження №К/9901/24174/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

головуючого - Бевзенка В.М.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.

за участі:

секретаря судового засідання Ігнатенко О.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кухаревська Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/1917/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на посаді, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Епель О.В., суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.) від 29 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 02 лютого 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУ Національної поліції у м. Києві, відповідач), в якому просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Національної поліції у м. Києві від 13 січня 2017 року № 10 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми» в частині щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади;

1.2. поновити позивача на посаді оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення вимог чинного законодавства України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади накладено на позивача безпідставно, з порушенням порядку накладення дисциплінарних стягнень в органах внутрішніх справ, без достатніх на те правових підстав.

Позивач зазначив, що дисциплінарного проступку він не вчиняв, не встановлено цього й службовим розслідуванням.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. 31 липня 2017 року Окружний адміністративний суд м. Києва вирішив:

3.1. у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наказ про звільнення позивача прийнятий відповідачем згідно до вимог чинного законодавства, заходи дисциплінарного впливу застосовані правомірно та співрозмірно. Крім того, також, позивачем не оскаржено наказ про призначення службового розслідування та висновку, складеного за результатами його проведення, і наказу від 10 лютого 2017 року № 121 про призначення його на іншу посаду, а також не подано доказів відмови в наданні йому висновку службового розслідування для ознайомлення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. 29 вересня 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:

5.1. апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити;

5.2. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 липня 2017 року - скасувати;

5.3. адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на посаді - задовольнити;

5.4. визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві від 13 січня 2017 року № 10 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми» щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади;

5.5. визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві від 10 лютого 2017 року № 121 о/с «Щодо особового складу» в частині щодо призначення ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві;

5.6. зобов'язати Головне управління Національної поліції в м. Києві поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в м. Києві з 13 січня 2017 року;

5.7. стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 січня 2017 року по 28 вересня 2017 року включно у розмірі 73256,48 грн. (сімдесят три тисячі двісті п'ятдесят шість гривень та сорок вісім копійок) з вирахуванням суми заробітку, отриманого позивачем під час роботи на посаді оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за період з 10 лютого 2017 року по 28 вересня 2017 року включно.

6. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що відповідачем не доведено наявності у діях чи бездіяльності позивача складу дисциплінарного проступку, а тому накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є безпідставним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 11 жовтня 2017 року відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, яку 16 лютого 2018 року передано на розгляд до Верховного Суду.

8. У касаційній скарзі відповідач просить:

8.1. Скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

9. Відповідачем в касаційній скарзі зазначено клопотання про участь представника при розгляді справи.

10. Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні в суді касаційної інстанції за участю сторін.

11. Станом на дату ухвалення даного судового рішення позивачем відзиву до суду касаційної інстанції не подано.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

12. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:

12.1. ГУ Національної поліції у м. Києві зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення допущено порушення норм матеріального права та не правильно застосовано норми процесуального права, тому таке рішення є незаконним, а рішення суду першої інстанції скасовано помилково.

12.2. Крім того, скаржник зазначив, що ОСОБА_1 звільнено із посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліції» та призначено на посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві.

Однак, не погоджуючись з вказаним призначенням ОСОБА_1 самостійно звернувся із письмовим рапортом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та наказом ГУНП у м. Києві від 13 березня 2017 року № 225 о/с відповідно до частин 8, 9 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» позивач був переведений для подальшого проходження служби до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

12.3. Відповідач вказує на помилковість при прийняті апеляційним судом рішення про визнання протиправним та скасування наказу ГУ Національної поліції у м. Києві від 10 лютого 2017 року № 121 о/с «Щодо особового складу» в частині призначення ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, оскільки, із матеріалів справи вбачається, що позивача було призначено на посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві.

12.4. Відповідач в касаційній скарзі звертає увагу на те, що позивач не звільнений з органів поліції, а з 16 лютого 2017 року вже працював на посаді оперуповноваженого Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, і йому виплачувалась заробітна плата.

Отже, відповідач вважає, що апеляційний суд не правильно вирахував середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 січня 2017 року по 28 вересня 2017 року включно у розмірі 73256, 48 грн. ГУ Національної поліції у м. Києві звертає увагу в касаційній скарзі, що необхідно було вирахувати різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 10 лютого 2017 року по 16 лютого 2017 року.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. 07 листопада 2015 року позивач на підставі наказу ГУ Національної поліції у м. Києві № 63 о/с прийнятий на службу до Національної поліції України та в наступному призначений на посаду оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми ГУ НП у м. Києві.

У грудні 2015 року позивач пройшов атестування, за результатами якого визнаний таким, що відповідає займаній посаді.

14. 30 грудня 2016 року наказом ГУ Національної поліції у м. Києві № 1178 призначено службове розслідування за фактом неналежного виконання службових обов'язків працівниками управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, зокрема Позивачем.

15. 12 січня 2017 року за результатами службового розслідування ГУ Національної поліції у м. Києві складено висновок, яким встановлено низькі показники роботи позивача за 2016 рік, а саме, що ним у 2016 році не розкрито жодного кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 149, 301, 358 КК України, він не має в провадженні жодної оперативно-розшукової справи (далі - ОРС) та оперативних джерел на зв'язку, та рекомендовано звільнити його із займаної посади за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді неналежного здійснення оперативно-службової діяльності у сфері суспільної моралі.

16. 13 січня 2017 року ГУ Національної поліції у м. Києві на підставі висновків службового розслідування прийнято наказ № 10 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми», яким, зокрема позивача, звільнено із займаної посади за вчинення дисциплінарного проступку у вигляду неналежного здійснення оперативно-службової діяльності у сфері суспільної моралі.

10 лютого 2017 року ГУ Національної поліції у м. Києві на підставі зазначеного наказу від 13 січня 2017 року № 10 прийнято наказ № 121 о/с щодо призначення позивача на посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського управління поліції.

17. Позивач, вважаючи протиправним наказ про звільнення його із займаної посади, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

18. Конституція України

18.1. Частина 2 статті 19 Конституції України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18.2. Частина 1, 2, 6 статті 43 Конституції України. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

19. Кодекс законів про працю України від 10 грудня 1971 року №322-VIII

19.1. Частина 1 статті 235 КЗпП України. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

20. Закон України «Про Національну поліцію України» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

20.1. Пункт 3 частини 1, 9 ст. 65 Закону № 580-VIII. Переміщення поліцейського здійснюється на посади, нижчі, ніж та, на якій він перебував, зокрема через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

20.2. Частина 2 статті 19 Закону № 580-VIII. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

20.3. Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

21. Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22.02.2006 р. № 3460-IV (далі - Закон № 3460-IV)

21.1. Стаття 1 Закону № 3460-IV. Службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

21.2. Стаття 2 Закону № 3460-IV. Дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

21.3. Стаття 5 Закону № 3460-IV. За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

21.4. Стаття 7 Закону № 3460-IV. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

21.4.1. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

21.5. Статті 12, 14 Закону № 3460-IV. На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

21.6. Частина 9-15 статті 14 Закону № 3460-IV. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни .

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальниць-кого складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

22. Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12.03.2013 р. № 230, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 230)

22.1. Підпункт 6.2.1 пункту 6 Інструкції № 230. Виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право, зокрема викликати осіб РНС, стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування;

22.2. Підпункт 6.2.1 пункту 6 Інструкції № 230. Обов'язки виконавця (голови, членів комісії) є, зокрема дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування; після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства; у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов'язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта.

Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

22.3. Підпункт 6.3 пункту 6 Інструкції № 230. Особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, зокрема має право брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

23. Постанова Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988).

23.1. Пункт 2 Постанови № 988. Виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

24. Кодекс адміністративного судочинства України

24.1. Частина 2 Статті 11КАС України (в редакції від 6 липня 2005 року № 2747-IV). Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

24.1. Частини 1 - 3 статті 242 КАС України (в редакції чинній на час розгляду справи). Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

26. Судом попередньої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у висновку службового розслідування від 12 січня 2017 року, який став підставою для звільнення позивача із вказаної посади, зазначено, що у 2016 році він не розкрив жодного кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 149, 301, 358, не мав у провадженні жодної ОРС та оперативних джерел на зв'язку, тобто показав низьку якість роботи. Саме такі обставини кваліфіковані відповідачем як дисциплінарний проступок.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що така кваліфікація не відповідає визначенню дисциплінарного проступку, регламентованому статтею 2 Закону № 3460-IV, відповідно до якої єдиною правовою підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку є порушення службової дисципліни, а не якісні показники роботи.

27. При застосуванні вказаного виду стягнення, відповідачем всупереч ст. 14 Закону № 3460-IV та п. 6 Інструкції № 230 не встановлено наявності вини позивача у скоєнні порушення, мети та мотивів порушення, обставин, які впливають на ступінь і характер його відповідальності як ті, що її пом'якшують чи обтяжують, причин та умов, що сприяли скоєнню порушення, характер і розмір нанесених збитків.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відповідачем при проведенні службового розслідування не вжито достатніх та необхідних заходів щодо встановлення обставин, які є необхідними для притягнення особи для дисциплінарної відповідальності, не дотримано передбачених законом прав та інтересів позивача як особи, щодо якої воно проводилося, а висновок, складений за його результатами, не відповідає вимогам щодо повноти та об'єктивності і взагалі не підтверджує факту вчинення позивачем саме дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

У касаційній скарзі вказано, що за результатами проведення службового розслідування наказом ГУНП у м. Києві від 13.01.2016 № 10 у вчиненні дисциплінарного проступку, який виразився в неналежному здійсненні оперативно-службової діяльності у сфері суспільної моралі, в наслідок порушення вимог чинного законодавства на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із посади.

Суд спростовує такі посилання, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що показники роботи позивача за 2016 рік, зазначені у висновку службового розслідування від 12 січня 2017 року, є неповними та не об'єктивними, оскільки не відповідають реальним показникам його роботи за такий період та є значно нижчими.

Крім того, ч. 2 п. 6.3 цієї Інструкції забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Підпунктом 6.2.2 п. 6.2 Інструкції №230 передбачено, що у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов'язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта. Акт засвідчується підписами не менше двох осіб, одна з яких обов'язково повинна бути виконавцем. Акт у триденний строк з моменту складання в установленому порядку реєструється в канцелярії (секретаріаті) за місцем проходження служби виконавця, а в разі неможливості - в органі (підрозділі) внутрішніх справ, працівник якого допустив порушення, після чого вказаний акт приєднується до матеріалів службового розслідування.

У разі відмови особи надати пояснення на підставі ст. 63 Конституції України цей факт документується за допомогою проставляння нею підпису на бланку пояснення, без складання акта.

Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у матеріалах службового розслідування відсутні жодні докази, які б підтверджували, що позивачу в порядку ст. 14 Закону № 3460-IV та п. 6 Інструкції № 230 було запропоновано надати письмові пояснення та/або що він відмовився від їх надання.

Таким чином, відповідачем при проведенні службового розслідування не вжито достатніх та необхідних заходів щодо встановлення обставин, які є необхідними для притягнення особи для дисциплінарної відповідальності, не дотримано передбачених законом прав та інтересів позивача як особи, щодо якої воно проводилося, а висновок, складений за його результатами, не відповідає вимогам щодо повноти та об'єктивності і взагалі не підтверджує факту вчинення позивачем саме дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

28. Крім того, відповідач в касаційній скарзі звертає увагу на те, що позивач не звільнений з органів поліції, а з 16 лютого 2017 року вже працював на посаді оперуповноваженого Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, і йому виплачувалась заробітна плата.

Суд зауважує, що наказом від 10 лютого 2017 року позивача було призначено оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського управління поліції зі звільненням його з попередньої посади оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми. Підставою для такого призначення слугував наказ відповідача від 13 січня 2017 року № 10 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми».

28.1. Таким чином, Суд приходить до висновку, що колегія суддів апеляційної інстанції вийшовши за межі позовних вимог в порядку ч. 2 ст. 11 КАС України (в редакції від 6 липня 2005 року № 2747-IV) зробила помилкові висновки щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасувати наказу Головного управління Національної поліції в м. Києві від 10 лютого 2017 року № 121 о/с «Щодо особового складу» в частині щодо призначення ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, оскільки вказаний наказ не був предметом розгляду в даній адміністративній справі.

29. Виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об'єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладено обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з'ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд ще раз наголошує, що позивач наказом від 10 лютого 2017 року був призначений оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Дніпровського управління поліції, а в період з 16 лютого 2017 року вже працював у Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України та отримував заробітну плату.

Отже, стягнення судом апеляційної інстанції, оскаржуваною постановою, враховуючи ч. 2 ст. 11 КАС України (в редакції від 6 липня 2005 року № 2747-IV), з Головного управління Національної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 січня 2017 року по 28 вересня 2017 року включно у розмірі 73256,48 грн., отриманого позивачем під час роботи на посаді оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за період з 10 лютого 2017 року по 28 вересня 2017 року включно, є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач був звільнений з посади, але не зі служби в Національній поліції, а судовим рішенням позивач був поновлений на посаді, а тому вихід суду апеляційної інстанції за межі позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача коштів за час вимушеного прогулу є безпідставним.

30. Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

31. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Приписами частини другої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

32. З урахуванням викладеного рішення суду апеляційної інстанції щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в м. Києві від 13 січня 2017 року № 10 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми» в частині щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади та в частині зобов'язання Головне управління Національної поліції в м. Києві поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в м. Києві з 13 січня 2017 року - залишається без змін, а в іншій частині підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 250, 341, 344, 349, 350, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в м. Києві від 13 січня 2017 року № 10 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми» щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із займаної посади та щодо зобов'язання Головне управління Національної поліції в м. Києві поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції в м. Києві з 13 січня 2017 року - залишити без змін, а в іншій частині - скасувати.

5. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Головуючий В.М. Бевзенко

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець