Справа № 335/13426/17(2-а/335/598/2017)
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2018 рокусправа № 335/13426/17(2-а/335/598/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Прокопчук Т.С.

судді: Круговий О.О. Мельник В.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 04 січня 2018 року (головуючий суддя: Соболєва І.П) по адміністративній справі №335/13426/17(2а/335/598/2017)

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 02.11.2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - Центральне ОУ ПФУ м. Запоріжжя), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення комісії з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства при призначенні та виплаті пенсій Центрального ОУ ПФУ м. Запоріжжя про відмову у призначенні їй пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789 - XII від 05.11.1991 року (далі - Закон №1789 - XII), (в редакції Закону від 15.01.2011 року); зобов'язати Центральне ОУ ПФУ м. Запоріжжя починаючи з 27.04.2017 року призначити та виплачувати їй зазначену пенсію.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції зроблено хибний висновок щодо відсутності в неї права на призначення пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 50-1 Закону №1789 - XII (в редакції Закону від 15.01.2011 року) та відмови у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно ст.229 КАС України не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 1994 року та на даний час працює в органах прокуратури. Відповідно до довідки Прокуратури Запорізької області №11-833 -17 від 25.04.2017 року ОСОБА_1 станом на 20.04.2017 року має стаж роботи в органах прокуратури Запорізької області 22 роки 06 місяців 05 днів, з них: 18 років 18 днів на прокурорсько - слідчих посадах, 02 роки 04 місяці 29 днів половина строку навчання у вищому навчальному закладі.

27.04.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального ОУ ПФУ м. Запоріжжя з заявою про призначення їй пенсії за вислугою років на підставі ст. 50-1 Закону №1789 - XII.

24.05.2017 року Комісією з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства при призначенні та виплаті пенсій Центрального ОУ ПФУ м. Запоріжжя прийнято рішення №11-1567/05, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років, з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIIІ від 02.03.2015 року (далі - Закон №213 - VIII), не погодившись з чим позивач звернулася до суду.

Приписами ст. 50 -1 Закону №1789 - XII (в редакції Закону від 15.01.2011 року) визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.

15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697 - VII від 14.10.2014 року (далі - Закон №1697 - VII ), яким приписи ст. 50-1 Закону №1789 - XII, щодо пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих окрім частин 3, 4, 6, 11 визнано такими, що втратили чинність та визначено новий порядок такого забезпечення.

Положеннями ч.1 ст. 86 Закону №1697 - VII визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2016 року по 30.09. 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Тобто станом на день звернення ОСОБА_1 до відповідача, порядок та умови призначення пенсій прокурорам врегульовано ч.1 ст. 86 Закону №1697 - VII, що свідчить про безпідставність її вимог щодо призначення пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону №1789 - XII (в редакції Закону від 15.01.2011 року). Крім того враховуючи відсутність в позивача необхідного стажу роботи, визначеного ч.1 ст. 86 Закону №1697 - VII, підстави для призначення їй пенсії за нормами даного Закону теж відсутні.

Також суд звертає увагу, що приписами п. 4 та п. 5 Прикінцевих положень Закону №213-VIIІ, Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом було визначено завдання підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України до 01.05.2015 року проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників) на загальних підставах та встановлено, що у разі його неприйняття з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до приписів Закону України «Про прокуратуру».

Оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення в цій частині на даний час не визнано неконституційними, а до 01.06.2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних Верховною Радою не прийнято, усі особи, які мали право на пенсійне забезпечення, зокрема відповідно до Закону №1697 - VII з вказаної дати взагалі втратили це право.

Рішенням «Великода проти України» від 03.06.2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Комісією з вирішення спірних питань щодо застосування норм пенсійного законодавства при призначенні та виплаті пенсій Центрального ОУ ПФУ м. Запоріжжя правомірно в межах наданих повноважень з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону №213-VIIІ прийнято рішення №11-1567/05 від 24.05.2017 року та відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років за нормою ст. 50-1 Закону №1789 - XII, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та прийнято рішення з додержанням норм матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 12, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 04 січня 2018 року по адміністративній справі №335/13426/17(2а/335/598/2017) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 1 червня 2018 року.

Головуючий суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: В.В. Мельник