Справа № 826/7497/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 травня 2018 року справа №826/7497/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом1. ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач 1, ОСОБА_1) 2. ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач 2, ОСОБА_2)
доГоловного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Київській області)
про1) визнання протиправними дій відповідача щодо скасування державної реєстрації земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_3 і НОМЕР_4 в Державному земельному кадастрі і на публічній кадастровій карті, і зобов'язання відповідача відновити інформацію про земельні ділянки, відведені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кадастровими номерами НОМЕР_3 і НОМЕР_4 в Державному земельному кадастрі і на публічній кадастровій карті, і надати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 копії паперових примірників поземельних книг на відповідні ділянки; 2) визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0600 га на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства (далі по тексту - земельна ділянка 1) у власність ОСОБА_1; і проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0150 га на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства (далі по тексту - земельна ділянка 2) у власність ОСОБА_2, та зобов'язання відповідача розглянути зазначені проекти
В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав протиправної діяльності відповідача, що виявилось у скасуванні державної реєстрації земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_3 і НОМЕР_4 в Державному земельному кадастрі і на публічній кадастровій карті, без повідомлення позивачів про проведення зазначених дій, а також протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду проектів землеустрою для відведення позивачам зазначених земельних ділянок без належного повідомлення та обґрунтування причин такої бездіяльності. Окрім цього, позивачі зазначили, що офіційної відповіді про результати розгляду цих проектів вони не отримали досі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7497/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову вказав про відповідність своїх дій вимогам чинного законодавства та зазначив, що державний кадастровий реєстратор не має повноважень та правових підстав щодо здійснення державної реєстрації земельної ділянки, а саме, внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4, через знаходження в їх межах іншої земельної ділянки або її частини. Окрім цього, зазначив, що правовідносини, які складаються між сторонами, не можуть бути предметом розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки в даному випадку має місце приватноправовий спір.

В судовому засідання 30 жовтня 2017 року представник позивачів позовні вимоги підтримав; відповідач до суду не з'явився, свого представника до суду не направив, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії) суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

На підставі наказів Головного управління Держземагентства України у Київській області від 06 лютого 2015 року №10-622/15-15-сг та від 04 лютого 2015 року №10-1447/15-15-сг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області орієнтовним розміром 0,0600 га та 0,0150 га відповідно з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

На підставі зазначених наказів Головним Управлінням Держземагентства України у Києво-Святошинському районі Київської області надано висновки від 26 лютого 2015 року про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки 1 у власність ОСОБА_1 та земельної ділянки 2 у власність ОСОБА_2

Відповідно до акта прийому-передачі проектів із землеустрою зазначені проекти землеустрою передано представником Управління Держземагентства України у Києво-Святошинському району Київської області представнику Головного управління Держземагентства у Київські області.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частин дев'ятої та десятої статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Судом встановлено, що Управлінням Держземагентства Києво-Святошинського району Київської області на підставі наказів Головного Управління Держземагентства у Київській області затверджено висновки про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які в подальшому відповідно до акта прийому-передачі проектів із землеустрою передано відповідачу для прийняття рішення про їх затвердження.

При цьому, суд зазначає, що рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність позивачам, так само як і відмови у прийнятті такого рішення або залишення клопотання без розгляду, відповідачем не приймалося.

Будь-яких доказів здійснення відповідачем розгляду проектів землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність позивачів, на предмет прийняття рішення про їх затвердження, так само як і будь-якого висновку з цього питання, матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо не розгляду проекту землеустрою на предмет прийняття рішення про відведення земельної ділянки, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області розміром 0,0140 га у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, та земельної ділянки, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області розміром 0,0600 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, суперечить нормам статті 118 Земельного кодексу України та є протиправною.

У свою чергу встановлена судом протиправність бездіяльності відповідача є підставою для зобов'язання відповідача розглянути проекти землеустрою щодо прийняття відповідного рішення за наслідками такого розгляду, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження, оскільки відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр базується на основних принципах, серед яких об'єктивність, достовірність та повнота відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Частиною третьою статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор:

здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства;

формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг;

здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні;

присвоює кадастрові номери земельним ділянкам;

надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні;

здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі;

передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Частиною восьмою статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Згідно частини п'ятої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Відповідно до частини восьмої та дев'ятої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до частин першої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Відповідно до пункту 49 Порядку ведення Державного земельного кадастру, поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107-137 цього Порядку.

Згідно з пунктами 50, 51, 53, 57 Порядку ведення Державного земельного кадастру Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа.

Поземельна книга в електронній (цифровій) формі засвідчується електронним цифровим підписом Державного кадастрового реєстратора. Не завірені електронним (цифровим) підписом Державного кадастрового реєстратора записи у Поземельній книзі в електронній (цифровій) формі вважаються недійсними.

Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки.

Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки.

Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. Поземельна книга в паперовій формі відкривається шляхом роздрукування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відповідної Поземельної книги в електронній (цифровій) формі. Кожен аркуш Поземельної книги в паперовій формі засвідчується підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюється його печаткою. Не завірені підписом і не скріплені печаткою Державного кадастрового реєстратора записи у Поземельній книзі в паперовій формі вважаються недійсними.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Кабінет Міністрів України постановою від 17 жовтня 2012 року №1051 затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 4 Порядку ведення Державного земельного кадастру (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ведення Державного земельного кадастру здійснює Держземагентство та його територіальні органи.

До складу Держземагентсва та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

Відповідно до підпункту 4.18. пункту 4 Положення про Управління (відділ) Держземагентства у районі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10 травня 2012 року №258 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) Управління (Відділ) відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію земельних ділянок та обмежень у їх використанні.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 (далі по тексту - Положення №15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з підпунктами 31, 50 пункту 4 Положення №15 Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи; погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 Положення №15 передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до частини першої пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333 (далі по тексту - Положення №333), Головне управління Держгеокадастру в області (далі по тексту- Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Відповідно до підпунктів 11, 12, 13 пункту 4 Положення №333 Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; веде поземельні книги та видає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Судом встановлено, що, згідно витягів з Державного земельного кадастру від 26 лютого 2015 року №НВ-015 та від 02 березня 2015 року №015, земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 сформовані та зареєстровані в Державному земельному кадастрі 26 лютого 2015 року та 02 березня 2015 року відповідно.

При цьому суд зазначає, зі змісту вищевказаних витягів не можливо зробити беззаперечного висновку, що вони сформовані за заявами позивачів, а отже не є належним, достатнім та допустимим доказом того, що спірні земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі за позивачами.

Інших доказів на підтвердження того, що земельні ділянки, які є предметом даного адміністративного спору, зареєстровано в Державному земельному кадастрі за позивачами, як і доказів на підтвердження скасування їх державної реєстрації, матеріали справи не містять, позивачами та/або відповідачем надано не було.

Виходячи із вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про визнання протиправними дій відповідача щодо скасування державної реєстрації земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_3 і НОМЕР_4 в Державному земельному кадастрі і на публічній кадастровій карті, і зобов'язання відповідача відновити інформацію про вищезазначені земельні ділянки Державному земельному кадастрі і на публічній кадастровій карті, з наданням позивачам копій паперових примірників поземельних книг на них, не знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду, не обґрунтовані належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим, задоволенню не підлягають.

Стосовно твердження відповідача про те, що дані спірні правовідносини між сторонами не можуть бути предметом розгляду за правилами адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

З вищезазначеного вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 червня 2016 року по справі №820/3507/15.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї бездіяльності, а саме, не розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0600 га на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_1, і проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0140 га на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_2 з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (04073, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (69076, АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14; ідентифікаційний код 39817550) щодо не розгляду проектів землеустрою на предмет прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області розміром 0,0140 га у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, та земельної ділянки, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області розміром 0,0600 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області розглянути проекти землеустрою щодо прийняття рішення про відведення земельної ділянки, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області розміром 0,0600 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, та земельної ділянки, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області розміром 0,0140 га у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 300,00 грн (одна тисяча триста гривень нуль копійок) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко