Справа № 216/6594/17
Суддя: Бутенко М. В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/6594/17
номер провадження 2-а/216/132/18
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2018 року

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бутенко М.В.,

за участю: секретаря судового засідання Янчук С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Кривому Розі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальону № 2 УПП в місті Кривому Розі Собулевського Володимира Юрійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП ГУНП України про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 520950 від 07.12.2017 року інспектором роти № 2 батальйону № 2 УПП в місті Кривому Розі Собулевським В.Ю. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що 07.12.2017 року о 12 год. 20 хв. ніби то він, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1 , переїхав перехрестя вул. Пісочна, вул. Каховська в м. Кривому Розі на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.п. 8.7.3 ПДР України.

Позивач посилається на те, що інспектором не враховано, що він виїхав на вказане перехрестя на сигнал світлофору, що дозволяє рух, попередньо переконавшись, що не порушив п.п. 16.4 ПДР України, а потім згідно п.п. 16.8 ПДР України виїхав у наміченому напрямку, тим самим проїхав перехрестя не порушуючи ПДР України.

З винесеною постановою позивач не згоден, наголошує на тому, що ПДР не порушував, інспектор Собулевський В.Ю. не мав права розглядати постанову на місці зупинки транспортного засобу, тому вважає постанову необґрунтованою та незаконною, оскільки його провина недоведена.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати протиправними дії поліцейського патрульної поліції інспектора роти № 2 батальйону № 2 УПП в місті Кривому Розі Собулевського В.Ю. та скасувати постанову серії АР № 520950 від 07.12.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

19.03.2018 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подавши до суду відзив, згідно якого адміністративний позов не визнав, вказував, що він склав постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення, не порушивши при цьому вимог закону, в зв"язку з чим у задоволенні позову позивача просив відмовити (а.с. 21-25).

Представник третьої особи Хайло Р.В. правом участі у судовому засіданні не скористався, в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою інспектора роти № 2 батальону № 2 УПП в місті Кривому Розі Собулевського Володимира Юрійовичапро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 520950 від 07.12.2017 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він 07.12.2017 року о 12 год. 20 хв. керуючи транспортним засобом «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1 , переїхав перехрестя вул. Пісочна, вул. Каховська в м. Кривому Розі на забороненрй червоний сигнал світлофора, чим порушив п.п. 8.7.3 ПДР України (а.с.5).

Позивач звертаючись до суду, посилався на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 та стверджував, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що статтею 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.
Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови (07.12.2017 року), суд приходить до висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов`язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.
Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єкт та об`єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у проїзді на заборонений знак.
При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Відповідно до п. 16.8 ПДР України водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62 він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.
На запит суду з ТОВ «НВК Криворіжелектромонтаж» була надана інформація стосовно режиму роботи світлофорів на перехресті вул. Пісочна і вул. Каховська, згідно якої 07.12.2017 року в період часу з 12-00 до 12-30 год. аварійного відключення світлофорного об`єкту на перехресті вул. Пісочна та вул. Каховська не було.
Отже відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначених у оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень у виді порушень п.п. 8.7.3 Правил Дорожнього Руху України, письмові пояснення працівника поліції не можуть вважатися належним та неупередженим доказом такого вчинення.
Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Згідно письмових заперечень відповідача, факт скоєння правопорушення підтверджується постановою про адміністративне правопорушення. Однак дана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення сама по собі не є окремим доказом, адже відображає не фактичні обставини події, а думку особи, яка складає постанову, про ці події.

В судове засідання представником відповідача надано оптичний диск, але з відеозапису від 07 грудня 2017 року, який міститься на ньому, не вбачається факту скоєння позивачем вказаного правопорушення. Дійсно вбачається, що позивач рухався по перехрестю вул. Пісочна - Каховська в м. Кривому Розі, проте безпосередньо факту проїзду на заборонений червоний сигнал світлофора розгледіти не можливо. Тому, враховуючи зазначені обставини, надати оцінку обставинам можливого правопорушення та відповідно законності винесення постанови працівником поліції у суду об`єктивної можливості не має.
Отже, до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлено не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.
На переконання суду, факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення інспектором поліції без забезпечення належних та допустимих доказів, визначених ст.251 КпАП України, зокрема відеофіксації всіх суттєвих обставин, не може доводити винуватість особи у вчиненому адміністративному правопорушенні. А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, а дії інспектора поліції неправомірними, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 2, 139, 243-246 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальону № 2 УПП в місті Кривому Розі Собулевського Володимира Юрійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП ГУНП України про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Визнати протиправними дії поліцейського патрульної поліції інспектора роти № 2 батальону № 2 УПП в місті Кривому Розі Собулевського Володимира Юрійовича щодо винесення постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 .

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 520950 від 07 грудня 2017 року, винесену інспектором роти № 2 батальону № 2 УПП в місті Кривому Розі Собулевського Володимира Юрійовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого рогу Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Бутенко М.В.