Справа № 638/10615/17
Суддя: Омельченко К. О.
Дата ухвалення: 2018-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/67/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2018

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Омельченко К.О.,

при секретарі Підвисоцькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 доШевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

встановив:

Позивачзвернувся до суду із зазначеним позовом, в якому із врахуванням подаваної заяви про зміну підстав позову просила визнати протиправними дії Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо призупинення виплати їй пенсії, а також зобовязати відповідача відновити виплату їй пенсіїз урахуванням заборгованості, що виникла з 01 квітня 2017 року, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок з наступними реквізитами:одержувач ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, банк одержувача Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, код банку за , номер карткового рахунку 3655, особовий рахунок 832126.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона являється інвалідом 2-ї групи та з 2013 року мені їй було призначено пенсію по інвалідності за місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1. З 10 липня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрована як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, проживає у своїх дітей за адресою: АДРЕСА_1 та одержувала пенсію за місцем проживання

З квітня 2017 року позивачеві було припинено виплату пенсії. ОСОБА_1 вважає такі дії Шевченківського обєднаного управління ПФУ м. Харкова протиправними, оскільки ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» містить вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії, серед якого немає такої підстави для припинення виплати пенсії громадянину України як «отримання списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії».

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що він діяв на підставі Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою КМУ № 365 від 08.06.2016.

У судове засідання позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 не зявились, подали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали та просили суд розглядати справу за їх відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій проти задоволення позову заперечувала та просила суд розглядати справи без її участі.

Вивчивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи із наступного:

Судом встановлено, щоЛенська В.І. являється інвалідом 2-ї групи, у звязку із чим їй з 2013 року призначена пенсія по інвалідності. До початку проведення антитерористичної операції позивач постійно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2, а з 10 липня 2014 року взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

З квітня 2017 року Шевченківським обєднаним управлінням ПФУ м. Харкова було призупинено виплату пенсій ОСОБА_1 на підставі підпунктів 4 і 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 (надалі - Порядок) та на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії.

Перелік підстав припинення виплати пенсії встановлений ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не містить такої підстави для припинення виплати пенсії громадянину України як «отримання списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії». При цьому закон, який би додатково до ст. 49 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлював таку підставу, відсутній.

З огляду на це, зазначення у якості підстави припинення виплати пенсії ОСОБА_1 «отримання списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії» протирічить Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Суд також погоджується із доводами позивача про те, що оскаржувані дії відповідача протирічать Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою КМУ № 365 від 08.06.2016, на який він посилається обґрунтування своїх незаконних дій.

Зокрема, п. 12 Порядку встановлені підстави припинення соціальних виплат, відповідно до якого соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно п. 13, 14 Порядку комісія не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення щодо припинення соціальної виплати надсилає копію такого рішення органам, що здійснюють соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення. Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення та орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії припиняє соціальні виплати з місяця, що настає за тим, у якому прийнято відповідне рішення, а у випадках, передбачених ;find=1&aan;text=????????????&aту;x=0&aід;y=0#n40">підпунктом 3 пункту 4 та підпунктом 4 пункту 12 цього Порядку, - з дня припинення виплати ПАТ Державний ощадний банк України або з дня скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, діюче законодавство України не надає органам соціального захисту населення повноважень щодо призупинення виплати пенсії тимчасово переміщеним особам.

Відповідач у своїх запереченнях проти позову зазначає, що на підставі отримання списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осібна період до одержання інформації про скасування довідки або результатів додаткової перевірки з 01.04.2017 року виплата пенсії ОСОБА_1 була призупинена до зясування обставин місця перебування позивача.

В той же час, вказана правова позиція відповідачане ґрунтується на нормах діючого законодавства, а обставини, на які посилається відповідач не підтверджується жодним доказом в матеріалах справи.

Так, відповідно до п. 2 Порядку контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньопереміщеним особам здійснюють структурнi пiдроздiли з питань соцiального захисту населення районних, районних у м. Києвi держадмiнiстрацiй, виконавчих органiв мiських, районних у мiстах (у разi утворення) рад (далi структурнi пiдроздiли з питань соцiального захисту населення) шляхом вiдвiдування не рiдше нiж один раз на шiсть мiсяцiв фактичного мiсця проживання/перебування внутрiшньо перемiщеної особи, про що складається акт обстеження матерiально-побутових умов сiмї за формою, встановленою Мiнсоцполiтики.

Відповідно до п. 3 Порядку структурнi пiдроздiли з питань соцiального захисту населення та/або робочi групи, що утворюються з представникiв територiальних пiдроздiлiв МВС, ДМС, СБУ, Нацiональної полiцiї, Держфiнiнспекцiї, Держаудитслужби та Пенсiйного фонду України за рiшенням районних, районних у м. Києвi держадмiнiстрацiй, виконавчих органiв мiських, районних у мiстах (у разi утворення) рад (далi робоча група) також можуть проводити додаткові перевiрки фактичного мiсця проживання/перебування внутрiшньо перемiщеної особи iз складенням акта обстеження матерiально-побутових умов сiмї.

Відповідно до п. 4 Порядку додаткова перевiрка проводиться у разi:

1) наявностi iнформацiї про можливу змiну внутрiшньо перемiщеною особою фактичного мiсця проживання/перебування без повiдомлення у десятиденний строк про це структурного пiдроздiлу з питань соцiального захисту населення за новим фактичним мiсцем проживання/перебування або отримання такої iнформацiї вiд територiальних органiв Пенсiйного фонду України, робочих органiв Фонду соцiального страхування з тимчасової втрати працездатностi, Фонду соцiального страхування вiд нещасних випадкiв на виробництвi та професiйних захворювань, центрiв зайнятостi (далi органи, що здiйснюють соцiальнi виплати);

2) наявностi iнформацiї про повернення внутрiшньо перемiщеної особи на тимчасово окуповану територiю України, до населених пунктiв, на територiї яких органи державної влади тимчасово не здiйснюють свої повноваження, чи її виїзду за кордон, або отримання такої iнформацiї вiд МВС, СБУ, Держприкордонслужби, Нацiональної полiцiї, ДМС, iнших органiв виконавчої влади та органiв мiсцевого самоврядування, громадських обєднань, волонтерських, благодiйних органiзацiй, iнших юридичних i фiзичних осiб, що надають допомогу внутрiшньо перемiщеним особам;

3) отримання повiдомлення вiд ПАТ «Державний ощадний банк України» про зупинення видаткових операцiй за поточним рахунком внаслiдок вiдсутностi проходження фiзичної iдентифiкацiї внутрiшньо перемiщеною особою;

4) отримання рекомендацiй Мiнфiну за результатами проведення верифiкацiї соцiальних виплат iз зазначенням конкретних причин для припинення вiдповiдних виплат.

Відповідно до п. 5 Порядку структурний пiдроздiл з питань соцiального захисту населення протягом десяти робочих днiв з дня прийняття рiшення його керiвником про проведення перевiрки фактичного мiсця проживання/перебування внутрiшньо перемiщеної особи або з дня отримання iнформацiї вiд органiв, зазначених у пiдпунктах 14 пункту 4 цього Порядку, проводить таку перевiрку iз складенням акта обстеження матерiально-побутових умов сiмї з урахуванням положень пунктiв 8 i 9 Порядку призначення (вiдновлення) соцiальних виплат внутрiшньо перемiщеним особам, затвердженого постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 8 червня 2016 р. № 365.

Відповідно до п. 6 Порядку за вiдсутностi внутрiшньо перемiщеної особи за фактичним мiсцем проживання/перебування представник структурного пiдроздiлу з питань соцiального захисту населення або робочої групи робить вiдповiдний запис в актi обстеження матерiально-побутових умов сiмї i залишає внутрiшньо перемiщенiй особi повiдомлення про необхiднiсть протягом трьох робочих днiв зявитися до структурного пiдроздiлу з питань соцiального захисту населення для проходження фiзичної iдентифiкацiї. Представник робочої групи протягом одного робочого дня передає акт обстеження матерiально-побутових умов сiмї вiдповiдному структурному пiдроздiлу з питань соцiального захисту населення.

Відповідно до п. 7 Порядку у разi коли внутрiшньо перемiщена особа протягом трьох робочих днiв не зявилася до структурного пiдроздiлу з питань соцiального захисту населення, такий пiдроздiл надсилає їй рекомендованим листом повторне повiдомлення про необхiднiсть протягом трьох робочих днiв зявитися для проходження фiзичної iдентифiкацiї.

Відповідно до п. 10 Порядку структурний пiдроздiл з питань соцiального захисту населення вносить на розгляд комiсiї протягом трьох робочих днiв з дня надходження iнформацiї, зазначеної у пунктi 8 цього Порядку, та вiдповiдно до акта обстеження матерiально-побутових умов сiмї подання про припинення соцiальної виплати.

Відповідно до п. 11 Порядку Комiсiя протягом пяти календарних днiв розглядає подання про припинення соцiальних виплат та приймає вiдповiдне рiшення.

Відповідно до п. 13 Порядку Комiсiя не пiзнiше нiж протягом наступного робочого дня пiсля прийняття рiшення щодо припинення соцiальної виплати надсилає копiю такого рiшення органам, що здiйснюють соцiальнi виплати, та структурному пiдроздiлу з питань соцiального захисту населення.

Відповідно до п. 14 Порядку структурний пiдроздiл з питань соцiального захисту населення та орган, що здiйснює соцiальнi виплати, на пiдставi рiшення комiсiї припиняє соцiальнi виплати з мiсяця, що настає за тим, у якому прийнято вiдповiдне рiшення, а у випадках, передбачених пiдпунктом 3 пункту 4 та пiдпунктом 4 пункту 12 цього Порядку, з дня припинення виплати ПАТ «Державний ощадний банк України» або з дня скасування довiдки про взяття на облiк внутрiшньо перемiщеної особи.

Таким чином, діюче законодавство України чітко встановлює коло субєктів, їх повноваження та порядок дій для припинення соціальних виплат тимчасово переміщеним особам на підставі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї (пп. 2 п. 12 Порядку).

Зокрема, Порядком чітко визначено послідовність обовязкових дій відповідних субєктів щодо припинення таких виплат, які не були виконані відповідачем.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує із відповідей відповідача від 06.06.2017 та 15.06.2017 рішення про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 було ухвалено Шевченківським обєднаним управлінням ПФУ м. Харкова. В той же час, представник відповідача не змогла надати суду заврену копію такого рішення. Суд також погоджується із доводами позивача про те, що діюче законодавство не наділяє відповідача повноваженням із ухвалення такого рішення.

Крім того, відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 07.02.2018, судом встановлено, що 31.03.2017 соціальним інспектором Управління із складанням акту обстеження матеріально-побутових умов сімї було підтверджено факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Вказаним листом було також повідомлено, що Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради не виносилось на розгляд комісії подання про припинення соціальної виплати гр. ОСОБА_1, що свідчить про обґрунтованість поданого позову та підтверджує незаконність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, відповідачем не надано до матеріалів справи жодного доказу того, що припинення соціальних виплат ОСОБА_1 відбувалось з підстав, передбачених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» тау чіткій послідовності, встановленій Порядкомздійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою КМУ № 365 від 08.06.2016.

При розгляді справи судом також враховано висновки Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18, зокрема про те, що:

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України ч. 1 ст. 46 Конституції України.

Європейська соціальна хартія 1996 року, згода на обов'язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Ураховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

У ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду. Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. Водночас, Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як проведення верифікації за списками СБУ з підстав перевірки місця фактичного проживання.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу.

У цих рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.Отже, встановлення Судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо припинення виплати призначеної ОСОБА_1 пенсії та зобов'язання відповідача відновити виплату призначеної позивачу пенсії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 241- 246, 255 КАС України суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 Іванівнидо Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Шевченківського обєднаного управління ПФУ м. Харкова(61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, 4-й підїзд, ідентифікаційний код юридичної особи 41248278) щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного Фонду України м. Харкова (61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, 4-й підїзд, ідентифікаційний код юридичної особи 41248278) відновити з виплату призначеної пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з урахуванням заборгованості, що виникла з 01 квітня 2017 року, шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок з наступними реквізитами:одержувач ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, банк одержувача Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, код банку за , номер карткового рахунку 3655,особовий рахунок 832126, або будь-який інший її рахунок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 295 КАС України.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня отримання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя