Справа № 826/9749/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9749/17 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Краш» до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної Адміністрації) третя особа Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Краш», звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просив суд: зобов'язати Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) прийняти відповідне рішення (розпорядження) про надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «КРАШ» дозволів на розміщення зовнішньої реклами відповідно до принципу мовчазної згоди згідно поданих заяв та отриманих описів за наступними адресами: місто Київ, проспект Броварський, 100м до річки Дніпро, перед мостом «Метро» ліворуч; місто Київ, бульвар Перова, 4; місто Київ, пл. Одеська/вул. Академіка Заболотного, напроти супермаркету «Магеллан»; місто Київ, бульвар Перова, 8; місто Київ, проспект Броварський, 350м від ст.м. Лісова; місто Київ, бульвар Перова, напроти будинку за адресою бульвар Перова, 10; місто Київ, бульвар Дружби народів, 1/5; місто Київ, Набережне шосе/з'їзд з Дніпровського узвозу; місто Київ, проспект Броварський, 25; місто Київ, Набережне шосе, 900м від пішохідного мосту у напрямку до мосту метро; місто Київ, Набережне шосе, біля пішохідного мосту; місто Київ, вулиця Володимирська, 93 на розі з вулицею Жилянською; місто Київ, Набережне шосе, 1430м від пішохідного мосту у напрямку до мосту метро; місто Київ, бульвар Дружби народів, з'їзд на Наддніпрянське шосе; місто Київ, бульвар Дружби народів, розв'язка, виїзд з Наддніпрянського шосе; місто Київ, Подільський узвіз,/395м до повороту на вул. Кирилівську (вул. Фрунзе); місто Київ, Набережне шосе, з'їзд з моста ім. Патона; місто Київ, вул. Євгена Коновальця (вул. Щорса), 18; місто Київ, вул. Крайня, 50м до вул. Братиславська; місто Київ, проспект Маяковського, поворот на проспект Ватутіна (виїзд з масиву Троєщина).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було перебрано на себе дискреційні повноваження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної Адміністрації). Апелянт наголошує, що дії Відповідача та Третьої особи є обґрунтованими та такими, що здійснювались на підставі положень чинного законодавства, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими Несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Рекламне агентство «Краш», подано через державного адміністратора міського дозвільного центру до робочого органу (дозвільного органу) - Департаменту заяви: №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р., №01062-01 від 30.12.2016 р. на отримання дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Листом від 06.02.2017 р. №055-1867 повідомив Позивача, що в зв'язку з порушенням вимог «Концепції розвитку зовнішньої реклами в місті Києві», затвердженої рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 р. №20/7357, а саме п. 3.1 (класифікатор типових рекламних засобів) та перевищення максимально допустимого формату РЗ відповідно до зонування розміщення зовнішньої реклами в місті Києві та порушенням вимог «Порядку розміщення реклами у м. Києві», затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 р. №37/6253, а саме розділу II п.4.3 (надання на заявлене місце розташування РЗ зареєстрованого в установленому порядку дозволу), розділу II п. 13.1 та п.4.1, прийнято рішення про відмову наданні пріоритету на заявлене місце, наказ № 36 від 19.01.2017 р. «Про відмову у встановленні строку дії пріоритетів».

Позивач вважає, що Відповідачем в порушення вимог законодавства не прийнято рішення про надання згоди (відмову) на розміщення зовнішньої реклами, а тому, звернувся з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дозвільним органом у встановлений законом строк не було прийнято рішення про видачу дозволу або відмову у видачі дозволу на розміщення зовнішньої реклами, а тому за принципом мовчазної згоди, який прямо передбачений законом, суб'єкт господарювання має право проводити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статті 1 Закону України від 03.07.96,р. № 270/96-ВР «Про рекламу» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі Закон № 270/96-ВР) під зовнішньою рекламою слід розуміти рекламу, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно статті 16 Закону № 270/96-ВР, розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 1 статті).

Зовнішня реклама повинна відповідати таким вимогам: розміщуватись із дотриманням вимог техніки безпеки та із забезпеченням видимості дорожніх знаків, світлофорів, перехресть, пішохідних переходів, зупинок транспорту загального користування та не відтворювати зображення дорожніх знаків; освітлення зовнішньої реклами не повинно засліплювати учасників дорожнього руху, а також не повинно освітлювати квартири житлових будинків; фундаменти наземної зовнішньої реклами, що виступають над поверхнею землі, можуть бути декоративно оформлені; опори наземної зовнішньої реклами, що розташована вздовж проїжджої частини вулиць і доріг, повинні мати вертикальну дорожню розмітку, нанесену світлоповертаючими матеріалами, заввишки до 2 метрів від поверхні землі; нижній край зовнішньої реклами, що розміщується над проїжджою частиною, у тому числі на мостах, естакадах тощо, повинен розташовуватися на висоті не менше ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття; у місцях, де проїжджа частина вулиці межує з цоколями будівель або огорожами, зовнішня реклама може розміщуватися в одну з фасадами будівель або огорожами лінію (ч. 2 статті).

Перелік обмежень та заборон щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлений у частинах 3 і 4 вказаної статті Закону, та є вичерпним.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України від 06.09.05р. №2806-IV «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон №2806-IV) порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання, видача або відмова у видачі яких законами України віднесена до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. «а» п. 13 ч.1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надання дозволу на розміщення реклами належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад як повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.03р.№2067 затверджено Типові правилами розміщення зовнішньої реклами (надалі - Типові правила).

Абзац другий пункту 1 Типових правил встановлює, що порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання, видача або відмова у видачі яких законами України віднесена до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

За визначенням пункту 2 Типових правил дозвіл - це документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Відповідно до пункту 3 Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Згідно з пунктами 5, 6 Тимчасового порядку для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). Робочий орган не вправі подавати заяву та одержувати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

Згідно Регламенту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Київської міської ради від 08.10.13р.№1810 (надалі Регламент) виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві.

Пунктом 1.1 Регламенту передбачено, що виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на основі та на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України та інших актів законодавства України, а також за власною ініціативою видає розпорядження в межах функцій органу місцевого самоврядування та функцій місцевого органу виконавчої влади.

Таким чином, з наведеного вбачається, що рішення (розпорядження) про видачу дозволу на розміщення зовнішньої реклами або відмову у його видачі за результатом розгляду документів розповсюджувачів реклами приймається КМДА, за встановленої для цього процедури.

Уніфікація всіх процедур з питань розміщення зовнішньої реклами, реклами на транспорті комунальної власності та реклами в ліфтах будинків комунальної власності міста Києва визначена Порядком розміщення реклами в м. Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.09.11р. №37/6253 (в редакції чинній га момент виникнення спірних правовідносин; надалі Порядок №37/6253).

Відповідно до п. 1.3 Порядку №37/6253, дозвільний орган - Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке уповноважене виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) виконувати покладені на нього функції (у сфері розміщення зовнішньої реклами та реклами на транспорті, у ліфтах комунальної власності територіальної громади міста Києва), передбачені цим Порядком та Положенням про Департамент містобудування та архітектури.

Розміщення зовнішньої реклами у м. Києві врегульовано розділом ІІ цього Порядку.

Підпунктами 2.1.4 - 2.1.6 п. 2.1 Розділу ІІ Порядку передбачено, що дозвільний орган:

- реєструє та розглядає заяви розповсюджувачів реклами щодо надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу, скасування та продовження строку його дії;

- приймає рішення про встановлення пріоритету заявника на місце розташування РЗ, продовження строку, на який встановлено зазначений пріоритет, або про відмову в установленні такого пріоритету;

- здійснює підготовку та подає в установленому порядку проекти розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання дозволу, відмову у його наданні, продовження строку дії дозволу, відмову у його продовженні або скасування дозволу.

Процедуру надання дозволів визначено пунктом 4 Розділу ІІ Порядку.

Відповідно до пп. 4.1 п. 4 Розділу ІІ Порядку видача дозволів заявникам здійснюється у міському дозвільному центрі державним адміністратором за принципом організаційної єдності.

Для одержання дозволу заявник або уповноважена ним особа подає державному адміністратору заяву за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2005 N 1176 «Про затвердження форми заяви на одержання суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою документів дозвільного характеру» (із змінами і доповненнями), до якої додаються визначені цим пунктом документи.

Згідно з пп. 4.2 п. 4 Розділу ІІ Порядку заява та документи, що додаються до неї, подаються особисто заявником (керівником юридичної особи, фізичною особою - підприємцем) або уповноваженою ним особою. Заявник несе відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у заяві та документах, що додаються до неї.

Заява та документи, що додаються до неї, приймаються державним адміністратором за описом, копія якого видається заявнику з відміткою про дату та номер їх реєстрації державним адміністратором.

За правилами пп. 4.3 п. 4 Розділу ІІ Порядку за наявності всіх документів, передбачених пунктом 4.1 цього розділу, заява протягом трьох робочих днів реєструється дозвільним органом у журналі реєстрації заяв та дозволів на розміщення зовнішньої реклами (далі - журнал реєстрації), який ведеться за формою згідно з додатком 2 до Типових правил.

Дозвільний орган протягом п'яти робочих днів з дати реєстрації заяви перевіряє місце розташування РЗ, зазначене у заяві, на предмет наявності на це місце пріоритету іншого заявника або надання на заявлене місце зареєстрованого в установленому порядку дозволу, а також дотримання вимог пунктів 13.2, 13.4 та 13.7 цього Порядку.

Після перевірки місця керівник дозвільного органу приймає рішення про встановлення за заявником пріоритету на заявлене місце або про відмову у встановленні пріоритету.

Відповідно до пп. 4.4 п. 4 Розділу ІІ Порядку рішення дозвільного органу про встановлення пріоритету на заявлене місце або про відмову у встановленні пріоритету оформлюється у вигляді наказу керівника дозвільного органу.

Згідно з пп. 4.5 Розділу ІІ Порядку у разі прийняття рішення дозвільного органу про встановлення пріоритету заявника на місце розташування РЗ дозвільний орган не пізніше ніж через п'ять робочих днів з моменту прийняття такого рішення передає державному адміністратору два примірники дозволу за встановленою формою та визначає вичерпний перелік уповноважених органів (осіб), з якими необхідно їх погодити, а також повідомляє про необхідність укладення договору на право тимчасового користування місцем, про що державний адміністратор не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від дозвільного органу інформації повідомляє заявника.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що Відповідач протягом 5 днів повинен був розглянути заяви Позивача та прийняти відповідне рішення про надання дозволу або відмову в наданні дозволу, проте, як свідчать матеріали справи Відповідачем не вчинено жодних дій станом на час прийняття даної постанови.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, 30.12.2016 позивачем подано через державного адміністратора міського дозвільного центру до робочого органу (дозвільного органу) - Департаменту відповідні заяви про надання дозволу розміщення реклами.

Відповідач в апеляційній скарзі наголошує, що Наказом від 19.01.2017 р. №36 «Про відмову у встановлені строку дії пріоритету», проте, як свідчать матеріали справи даний Наказ не було надіслано Позивачу, а отже встановити підстави в відмові не можливо.

Колегія суддів наголошує, що копію вказаного наказу не було надано суду першої інстанції, у зв'язку із чим суд не міг надати йому оцінку, що спростовує доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не взято до уваги Наказ від 19.01.2017 р. №36 «Про відмову у встановлені строку дії пріоритету».

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з наявного в матеріалах справи Листа третьої особи від 06.12.2017 р. №055-1867 не можливо встановити ким прийнято Наказ від 19.01.2017 р. №36 «Про відмову у встановлені строку дії пріоритету» та зміст даного Наказу.

Між іншим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що заява про надання дозволу розміщення реклами була подана позивачем 30.12.2016 року, однак згадуваний Наказ прийнято 19.01.2017 року, тобто із пропуском п'ятиденного строку, що є грубим порушенням норм пп. 4.5 Розділу ІІ Порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» дозвільна система у сфері господарської діяльності - сукупність урегульованих законодавством відносин, які виникають між дозвільними органами, адміністраторами та суб'єктами господарювання у зв'язку з видачею документів дозвільного характеру, переоформленням, видачею дублікатів, анулюванням документів дозвільного характеру; дозвільні органи - суб'єкти надання адміністративних послуг, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону видавати документи дозвільного характеру; документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Згідно з абз. 2, абз 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання, видача або відмова у видачі яких законами України віднесена до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України. Строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом. Документи дозвільного характеру видаються безоплатно, на необмежений строк, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, відповідно до принципу мовчазної згоди, передбаченого ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Судом першої інстанції встановлено, а апелянтом не спростовано, що станом на час подання адміністративного позову, та станом на час розгляду справи, відповідачем не прийнято жодного рішення, що в свою чергу свідчить про те, що на Позивача розповсюджується принцип мовчазної згоди.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки дозвільним органом у встановлений законом строк не було прийнято рішення про видачу дозволу або відмову у видачі дозволу на розміщення зовнішньої реклами, а тому за принципом мовчазної згоди, який прямо передбачений законом, суб'єкт господарювання має право проводити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доданий до апеляційної скарги Наказ від 19.01.2017 р. №36 «Про відмову у встановлені строку дії пріоритету», мотивуючи свою позицію наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами ч.ч. 3, 4 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

В своїй апеляційній скарзі відповідач не навів жодних доказів, які б підтвердили факт неможливості подання даного наказу до суду першої інстанції, а тому вказаний доказ не може розцінюватись як належний, та не приймається судом до уваги.

Відповідач в запереченнях на позовну заяву зазначає, що прийняття певних рішень є його правом, а отже Суд не наділений правом зобов'язувати суб'єкта владних повноважень вчиняти певні дії (прийняття рішення), Суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав.

Щодо твердження апелянта відносно того, що при розв'язанні даного спору судом першої інстанції було здійснено втручання у дискреційні повноваження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної Адміністрації), колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Реалізація суб'єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень ч.2 статті 19 Конституції, здійснюється в межах відповідної законної дискреції. Так, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб'єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним. При цьому, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів зобов'язаний перевірити, чи рішення суб'єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. Натомість на практиці трапляються випадки, коли суд неправильно визначає обсяг дискреційних повноважень останнього, внаслідок чого за правильного встановлення всіх обставин у справі та надання їм правової оцінки обирає неефективний спосіб захисту порушеного права.

Апелянт наполягає на тому, що в резолютивній частині постанов у справах таких категорій суд має зобов'язувати суб'єкта владних повноважень повторно розглянути той чи інший документ та прийняти відповідне рішення. Така позиція обґрунтована рекомендаціями КМ РЄ №R(80)2 та абз.3 п.10.3 постанови пленуму Вищого адміністративного суду «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, згідно з якими суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Звертаючись до суду з певним адміністративним позовом, позивачі мають право вимагати надання їм якісної послуги у вигляді законного та обґрунтованого рішення, яке ефективно розв'яже спір по суті. Адже рішення суду - це правозастосовчий акт, який породжує відповідні наслідки з орієнтиром на встановлення справедливості в межах дії верховенства права. Отже, воно має бути передусім правовим, справедливим, законним та ефективним.

Фактично для ефективного вирішення публічно-правових спорів створено адміністративну юстицію. Згідно ч.2 статті 245 КАС разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Аналізуючи ці положення кодексу, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов'язувати суб'єкт владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії

Таким чином, обраним судом першої інстанції способом позивачу надано ефективний судовий захист його прав та позитивно вирішено його питання без невиправданих зволікань.

Такий підхід застосовував і Вищий адміністративний суд, про що йдеться в його ухвалах від 17 грудня 2015 року (справа №К/800/31204/15) та 19.11.2015 року (справа №К/800/16075/15).

Слід зазначити, що апелянтом не наведеного жодних норм матеріального чи процесуального права, які було порушено судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене та переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, як того вимагає ст. 308 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2018 року - залишити без змін.

Повний текст постанови складено « 29» травня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма