Справа № 127/2419/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2018 року

Київ

справа №127/2419/17

адміністративне провадження №К/9901/17406/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Кузьмишина В.М., Боровицького О.А., Сушка О.О. від 14.09.2017 у справі №127/2419/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання протиправними дії, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за вислугу років,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці (далі - УПФУ в м. Вінниці) щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року (із змінами і доповненнями, що діяли на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, на підставі довідки прокуратури Вінницької області № 18/184 від 03.06.2016 року, з 01.01.2016 року без обмеження її максимального розміру.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року скасовано постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2017 року та прийнято нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії УПФУ в м. Вінниці щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії за вислугу років. Зобов'язано відповідача провести перерахунок пенсії позивача у розмірі 90% середньомісячного заробітку, зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області № 18/184 від 03.06.2016 року, відповідно до Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), починаючи з 10.08.2016 року, виплативши різницю між фактично отриманою пенсією та належною до сплати сумою. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на строки звернення позивача до суду та не врахував, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 з 01.06.2015 року норми закону щодо пенсійного забезпечення, в тому числі і Закону України "Про прокуратуру" від 1991 року, втратили чинність, а тому з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених зазначеним законом, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 15.07.2002 року перебуває на обліку в УПФУ в м. Вінниці та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90% від суми заробітної плати.

10 серпня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Вінницької області № 18/184 від 03.06.2016 року, згідно якої встановлено збільшений розмір посадового окладу.

Рішенням від 11.08.2016 року відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії, обґрунтовуючи це тим, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 з 01.06.2015 року норми закону щодо пенсійного забезпечення, в тому числі і Закону України "Про прокуратуру" від 1991 року, втратили чинність, а тому з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених зазначеним законом, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Не погодившись з отриманою відмовою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на дату звернення за перерахунком пенсії відсутні підстави для такого перерахунку.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії позивачу повинен здійснюватись на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року, в редакції чинній на час призначення пенсії.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

На час призначення позивачу пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII.

Відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, у редакції на час призначення позивачу пенсії, передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ.

Крім того, 15.07.2015р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII (далі - Закон №1697-VІІ), відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон №1789-ХІІ, крім, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015р.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 цей суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII, якими частину 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII та частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Норма Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, якою внесено зміни до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України", не підлягає застосуванню у зв'язку із тим, що пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ.

Право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, відповідач не мав правових підстав для здійснення такого перерахунку, а тому УПФ, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідні положення законів не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Право на перерахунок пенсії у відповідної особи виникає станом на час виникнення обставин, з якими особа пов'язує право на такий перерахунок, а не з часу її виходу на пенсію.

В рішенні від 03.06.2014 року у справі "Великода проти України" Європейський суд з прав людини зазначив про те, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.

Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком пенсії, не передбачено можливість її перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, відповідач не мав правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції помилково скасував законне судове рішення суду першої інстанції, то постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а судове рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 349, 352, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року скасувати, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2017 року - залишити в силі.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду