Справа № 808/1821/17
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 травня 2018 року о/об 10 год. 39 хв.Справа № 808/1821/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69076 ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107, )

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

від позивача - ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності № 62 від 15.01.2018 року)

від позивача - ОСОБА_3

(діє на підставі довіреності № 490 від 18.05.2017 року)

від відповідача - Лазарук В.В.

(діє на підставі довіреності 238/08-01-10-03 від 23.02.2018 року)

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області:

- № від 28 березня 2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачена фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 38928, 02 грн.;

- № від 28 березня 2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 1 742, 38 грн.;

- № від 28 березня 2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 14 931, 00 грн.;

- № від 28 березня 2017 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 3 786 грн.

22 червня 2017 року провадження у справі відкрито а справу призначено до судового розгляду на 05 липня 2017 року.

05 липня 2017 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 05 вересня 2017 року.

Ухвалою суду від 05 вересня 2017 року провадження у справі поновлено.

05 вересня 2017 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 26 вересня 2017 року.

Ухвалою суду від 26 вересня 2017 року провадження у справі поновлено.

26 вересня 2017 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 25 жовтня 2017 року.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2017 року провадження у справі поновлено.

25 жовтня 2017 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 05 грудня 2017 року.

Ухвалою суду від 05 грудня 2017 року провадження у справі поновлено.

05 грудня 2017 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 24 січня 2018 року.

Ухвалою суду від 24 січня 2018 року провадження у справі поновлено.

24 січня 2018 року ухвалою суду призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 лютого 2018 року.

Ухвалою суду від 27 лютого 2018 року підготовче судове засіданні відкладено до 22 березня 2018 року про що постановлено відповідну ухвалу суду.

22 березня 2018 року в судовому засіданні протокольною ухвалою оголошено перерву до 23 квітня 2018 року.

23 квітня 2018 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 15 травня 2018 року.

Відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 15 травня 2018 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що у зв'язку з безпідставним збільшенням валового доходу за 2015 рік та зменшенням витрат за період, що перевірявся (2014-2015 роки), висновок у акті перевірки про: заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 31 142 грн.; заниження військового збору на суму 1393, 9 грн., заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 9954, 00 грн.; завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту за грудень 2015р. на суму 3786 грн. є неправильним, а отже грошові зобов'язання по цими видами платежів пред'явлені до сплати безпідставно, а відтак й штрафні санкції, визначені в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, застосовані до позивача безпідставно.

В судовому засіданні представники Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 позов підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у письмових заперечення (вх. 24203 від 05 вересня 2017 року) та письмового відзиву (вх. 5126 від 15 лютого 2018 року), відповідно до яких зазначає, що адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки висновки фахівців ГУ ДФС у Запорізькій області в акті перевірки ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а спірні податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими та такими що не підлягають скасуванню.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

В період з 21 листопада 2016 року по 09 грудня 2016 року податковим органом здійснено планову документальну виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_5.

За результатами перевірки податковим органом складено Акт перевірки № 70/08-29-13-04/НОМЕР_1 від 16 грудня 2016 року «Про результати планової документальної виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року».

За результатами перевірки контролюючим органом зроблено висновки про те, що суб'єктом господарювання порушено:

- підпункт 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України), а саме несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету під час виплати заробітної плати у січні 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 775,0грн.; у січні 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 1970,00 грн.; у лютому 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 1824,00 грн.; у березні 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 1989,17 грн.; у квітні 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 2064,17 грн.; у травні 2014 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі .554,17 грн., у червні 2014 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 1470,82грн., у липні 2014 р року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 1620,82 грн., у серпні 2014 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 1635,82 грн., у вересні 2014 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 1260,82грн., у жовтні 2014 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 1187,21 грн., у листопаді 2014 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 967,12грн., у грудні 2014 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 938,35грн., у січні 2015 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 788,35грн., у лютому 2015 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 863,35грн, у квітні 2015 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 1026,20 грн., у травні 2015 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 1036,20 грн., у червні 2015 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 886,20 грн., у липні 2015 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 811,20грн, у серпні 2015 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 811,20 грн, у вересні 2015 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 901,20 грн., у жовтні 2015 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 811,20 грн., у листопаді 2015 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 703,00грн, у грудні 2015 року; несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 736,20грн.

- підпункт 168.1.2 пункту 168.1, підпункт 168.4.1 пункту 168.4 статті 168 ПК України та підпункту 129.1.3 пункту 129.1, пункту 129.4 статті 129 ПК України відповідно, нарахована пеня в сумі 235.09 грн., за несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати працівників за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень, лютий, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року;

- підпункт 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України, а саме несвоєчасне перерахування військового збору до бюджету під час виплати заробітної плати у серпні 2014 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 576,00 грн.; у вересні 2014 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 538,50грн.; у жовтні 2014 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 530,80грн.; у листопаді 2014 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 491,39грн.; у трудні 2014 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 508,11 грн.; у січні 2014 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 493,11 грн.; у лютому 2015 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 500,61грн.; у березні 2015 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 329,61 грн.; у жовтні 2015 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 594,16 грн.; у листопаді 2015 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 1029,61 грн.; у грудні 2015 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 1033,40 грн.

- підпункт 168.1.2 пункту 168.1, підпункту 168.4.1 пункту 168.4 статті 168 ПК України та підпункт 129.1.3 пункту 129.1, пункту 129.4 статті 129 ПК України відповідно, нарахована пеня в сумі 44,52 грн., за несвоєчасне перерахування військового збору із заробітної плати працівників за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень, лютий, березень, жовтні, листопаді, грудні 2015 року;

- пункт 177.2 статті 177, пункт 177.3 статті 177, пункт 177.4 статті 177 ПК України, занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 31 142,42 грн., в т.ч. по періодах: за 2014 року на суму 12557,09 грн. та у 2015 року у на суму 18585,33 грн. У

- підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункт 1.3 пункту 161 підрозділу 10 ПК України, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу за 2015 року в сумі 1393,9 грн.

- пункт 2 частини 1 статті 7, пункт 11 статті 8, пункт 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за ставкою 34,7% в загальній сумі 46606,63 грн., у т.ч. по періодам 2014 року в сумі 25636,22 грн., 2015 року в сумі 20970,41 грн.

- підпункт 14.1.36, 14.1.181, пункту 14.1 статті 14, пункт 198.1, пункту 198.3 статті 198, пункт 200.1, пункт 200.2, пункт 200.4 статті 200 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 6661 грн., в т.ч.: за січень 2014 року на суму 1101 грн.; за лютий 2014 року на суму 827 грн.; за березень 2014 року на суму 602 грн.; за квітень 2014 року на суму 534 грн.; за травень 2014 року на суму 95 грн.; за червень 2014 року на суму 143 грн.; за липень 2014 року на суму 144 грн.; за серпень 2014 року на суму 211 грн.; за вересень 2014 року на суму 242 грн.; за жовтень 2014 року на суму 526 грн.; за листопад 2014 року на суму 885 грн.; за квітень 2015 року на суму 712 грн.; за травень 2015 року на суму 356 грн.; за червень 2015 року на суму 283 грн.

- завищення від'ємного значення за грудень 2015 pоку, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.24 декларації) на суму 3786 грн.

За наслідками перевірки Запорізька об'єднана податкова інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області прийняла наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 000004/1304 від 12 січня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування» в загальному розмірі 38 928 грн. 02 коп., в тому числі за податковими зобов'язаннями 31 142,42 грн. та штрафними санкціями 7 785, 60 грн.

- № 000005/1304 від 12 січня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем Військовий збір, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 1742грн.38 коп., в тому числі за податковими зобов'язаннями 1393,9 грн. та штрафними санкціями 348,48 грн.

- № 000003/1304 від 12 січня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість" в загальній сумі 9991 грн. 50 коп., в тому числі за податковими зобов'язаннями 6661,00 грн. та штрафними санкціями 3330, 50 грн.

- № 000006/1304 від 12 січня 2017 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2015 року в розмірі 3786 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені до Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області про результати розгляду первинних скарг від 22 березня 2017 року податкові повідомлення-рішення Запорізької об'єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 12 січня 2017 року № 000004/1304, № 000005/1304, № 000003/1304, № 000006/1304 скасовані як такі, що винесені не уповноваженим органом та зобов'язано Запорізьку об'єднану податкову інспекцію Головного управління ДФС у Запорізькій області забезпечити винесення нових податкових повідомлень-рішень у відповідності до вимог чинного законодавства.

Внаслідок чого Головним управлінням ДФС у Запорізькій області прийняті нові податкові повідомлення-рішення:

- № від 28 березня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 38 928 грн.02коп., в тому числі за податковими зобов'язаннями 31 142,42 грн. та штрафними санкціями 7 785, 60 грн.

- № від 28 березня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Військовий збір, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування" в загальному розмірі 1742 грн. 38 коп., в тому числі за податковими зобов'язаннями 1393,9 грн. та штрафними санкціями 348,48 грн.

- № від 28 березня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість" в загальному розмірі 14 931, 00 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням на 9 954,00 грн. та штрафними санкціями на 4997,00 грн.

- № від 28 березня 2017 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду) на суму 3786,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області були оскаржені до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України про результати розгляду повторних скарг від 29 травня 2017 року у задоволенні скарг про скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Запорізькій області від 28 березня 2017 року № , № , № , № відмовлено.

Не погоджуючись з такими рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо суті встановлених податковим органом порушень відповідно до акту перевірки № 70/08-29-13-04/НОМЕР_1 від 16 грудня 2016 року, то суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України. Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства

Так, при досліджені судом Акту перевірки № 70/08-29-13-04/НОМЕР_1 від 16 грудня 2016 року, встановлено, що в ході проведення перевірки первинних документів, банківських виписок по розрахунковим рахункам та прибутковим касовим ордерам податковим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_5 до складу валових витрат за 2014 рік включено вартість витрат по оплаті за споживання електроенергії на суму - 26601,33 грн., витрати по оплаті послуг за використання контейнерів, послуги з вивезення та захоронення ТПВ на суму - 13034,97 грн., по об'єктам які не використовуються в господарській діяльності зазначених в розділі пункту 1.16 даного акту. Також включена сума витрат по амортизації основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання на суму - 33996,45 грн. на підставі викладено інспектором ревізором зроблено висновок про те, що в порушення в порушення підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 138.1 пункту 138.2 статті 138, пункту «а» пункту 176.1 статті 176, пункту 177.2, пункту 177.3, пункту 177.4 статті 177 ПК України ФОП ОСОБА_5 завищено валові витрати за 2014 рік на суму 73632,75 грн.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

При вирішенні даного спору суд враховує, що відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 164.1.3 пунктику 164.1 статті 164 цього кодексу, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Зокрема в пункті 138.1. статті 138 ПК України зазначено, що однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

А відповідно до підпункту «в» 138.10 статті 138 ПК України, до складу інших витрат включаються витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно, в даних правовідносинах враховується пункт 44.1 статті 44 Кодексу, яким встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що ключовим при вирішенні зазначеного спору є розмежування таких законодавчо закріплених понять як: витрати, пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (в розумінні пункту 177.2 статті 177 ПК України) та витрати, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів (в розумінні пункту 177.4 статті 177 ПК України).

Судом встановлено, що одним із видів господарської діяльності є роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах. Цими спеціалізованими магазинами є кіоски, у яких реалізується виключно хлібобулочні вироби, вироблені на виробничих потужностях позивача.

Суд погоджується з позицією позивача про те, що усі витрати, пов'язані з утриманням цих об'єктів, як то: сплата орендної плати за землю, оплата електроенергії, вивезення відходів тощо є пов'язаними з господарською діяльністю, а тому витрати з оплати електроенергії за 2014-2015 років у загальній сумі 50700,56 грн., повинні відноситись до витрат господарської діяльності.

Відповідно до дислокацій на 2014 рік та 2015 рік на послуги, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «УМВЕЛЬТ-Запоріжжя», послуги з вивезення та захоронення ТПВ надавались на об'єктах, розташованих по пр. Юбілейному, 39 - кафе «Фонтан» і по вул. Новобудов, 5 - виробництво хлібобулочних виробів. Це об'єкти де здійснюється господарська діяльність позивача, місце розташування виробничих потужностей, торгових точок, складських приміщень, транспортних засобів.

При цьому, за пунктом 138.8 статті 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Підпунктом 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отримання доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Так в судовому засіданні було досліджено первинні документи які підтверджують що витрати включені до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отримання доходів.

Суд вважає, що контролюючий орган дійшов безпідставного висновку, що послуги з постачання електричної енергії на об'єкти роздрібної торгівлі хлібобулочними виробами (кіоски) не пов'язані з господарською діяльністю платника. Тоді як ці кіоски належать позивачеві на праві власності і вони використовуються у господарській діяльності позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що згідно з положеннями пункту 177.2 статті 177 ПК України визначення об'єкта оподаткування від провадження господарської діяльності фізичної особи - підприємця залежить від документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, а не від витрат, що безпосередньо пов'язані з одержанням доходу.

В статті 3 Господарського кодексу України (далі по тексту ГК України) вказано, що господарською діяльністю є діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних та соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Згідно зі статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку. Одним із принципів підприємництва, що викладені в статті 44 ГК України, є самостійність формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 розділу II ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Суд звертає увагу на те, що виключення з валових витрат амортизації основних засобів, інших необоротних активів загальногосподарського використання в 2015 році на суму 33 996, 45 грн. здійснено контролюючим органом безпідставно, оскільки при введенні підприємницької діяльності та здійсненні процесу виробництва основні засоби виготовлення продукції поступово переносять свою вартість на вартість продукту в процесі амортизації.

Щодо посилань контролюючого органу про заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 6661 грн. та завищення від'ємного значення за грудень 2015 pоку, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.24 декларації) на суму 3786 грн., суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу на те, що перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року порушень не встановлено (сторінка 35 № 70/08-29-13-04/НОМЕР_1 від 16 грудня 2016 року).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідного пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами підпункту а. пункту 200.4 статті 200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

Суд звертає увагу на те, що оскільки позивачем не завищено валові витрати, а такі підтверджено документально, то суд приходить до висновку про безпідставність посилань інспектора ревізора про заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету та завищення від'ємного значення.

Звідси є й хибним посилання контролюючого органу про заниження позивачем суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу.

Також, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про протиправність застосування до позивача пені на підставі статті 129 ПК України.

Разом з тим, щодо винесених податкових повідомлень-рішень суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Законом України від 21 грудня 2016 року №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі - Закон № 1797), який набрав чинності з 01 січня 2017 року (за виключенням окремих статей) внесено зміни до ПК, що стосуються контрольно-перевірочної роботи.

Пунктом 8 розділу І Закону № 1797 доповнено Кодекс статтею 19-3 та викладено в новій редакції підпункт 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1, якими визначено перелік функцій державних податкових інспекцій, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Отже, з 01 січня 2017 року організацію та проведення документальних і фактичних перевірок може бути здійснено (в т.ч. видано наказ про проведення, оформлено направлення (посвідчення), складено акт (довідку) та податкові повідомлення-рішення, вимоги (рішення) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ), за їх результатами) лише зазначеними вище органами.

Листом ДФС України №1005/7/99-99-14-03-03-17 від 17 січня 2017 року «Про організацію перевірок у 2017 році», були надані роз'яснення про те, що рішення про визначення грошових зобов'язань, вимоги (рішення) зі сплати ЄСВ за матеріалами документальних перевірок, які розпочаті (завершені) державними податковими інспекціями до 01 січня 2017 року та строк винесення рішення по яких не настав, приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) відповідного контролюючого органу обласного рівня.

Відповідно до пункту 86.8 статті 86 ПК України, (в редакції, чинній на час існування спірних відносин) податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Згідно пункту 86.7 статті 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

Враховуючи, що позивачем були надані заперечення на акт перевірки від 24 січня 2017 року станом на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень сплинув встановлений Законом строк прийняття податкових повідомлень-рішень на підставі акту перевірки № 70/08-29-13-04/НОМЕР_1 від 16 грудня 2016 року. Отже прийняття відповідачем відповідних податкових повідомлень-рішень після спливу строку для їх винесення є неправомірним.

Отже суд приходить до того, що висновки контролюючого органу про заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 31 142 грн.; заниження військового збору на суму 1393, 90 грн.; заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 9954, 00 грн.; завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту за грудень 2015 року на суму 3786 грн. є безпідставними та такими що не відповідають діючому законодавству.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставини встановлені у Акті перевірки № 70/08-29-13-04/НОМЕР_1 від 16 грудня 2016 року, докази позивача не спростовані, тому з огляду на викладене, суд вважає, що висновки податкового органу - є помилковими та спростовуються дослідженими під час розгляду справи доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв'язку із чим позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 77, 139, 241-245 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69076 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області:

- № від 28 березня 2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачена фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 38928, 02 грн.;

- № від 28 березня 2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 1 742, 38 грн.;

- № від 28 березня 2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 14 931, 00 грн.;

- № від 28 березня 2017 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 3 786 грн.

Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69076 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 640 гривні 00 копійок.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі 25 травня 2018 року.

Суддя Д.В. Татаринов