Справа № 813/2271/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/3499/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Кушнерика М.П., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року у справі за позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Державного підприємства "Львіввугілля" про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі,-

суддя в 1-й інстанції Гавдик З.В.,

час ухвалення рішення 16.01.2018 року, 12:11 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 26.01.2018 року,

в с т а н о в и в :

Позивач Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби звернувся в суд з позовом до відповідача Державного підприємства "Львіввугілля", в якому просив надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платників податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що відповідно до Постанови КМУ від 12 травня 2015 року №271 «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015 2017 роках» затверджено перелік обєктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015 2017 роках. До зазначеного переліку не включено ДП «Львіввугілля», а лише його структурні відокремлені підрозділи Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля», Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» та Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля», які є окремими юридичними особами. Вважає, що мораторій на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, на контролюючі органи не поширюється, оскільки листом МЮУ від 14 березня 2018 року №9609/2798-26-18/11.4.3 зазначено, що мораторій на примусову реалізацію майна передбачені ст.1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» та ст.13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» розповсюджується під час примусового виконання рішень органами державної виконавчої служби. Крім того, зазначає, що контролюючий орган має право прийняти рішення про погашення усієї суми податкового боргу ДП «Львіввугілля», що перебуває у податковій заставі, оскільки Офіс великих платників податків здійснював опис майна ДП «Львіввугілля», а не його структурних підрозділів та до переліку обєктів державної власності, які підлягають приватизації у 2015-2017 роках ДП «Львіввугілля», яке є боржником, не внесено. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач ДП «Львіввугілля» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідно до вимог Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» включення до переліку обєктів приватизації відокремлених підрозділів ДП «Львіввугілля» надає їм статусу обєкта приватизації, на який розповсюджуються положення про мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна, а тому відчужувати майно підприємства заборонено. Крім того, в матеріалах справи містяться копії довідок про включення до ЄДРПОУ та Положення про відокремлені підрозділи, де зазначено, що відокремлені підрозділи ДП «Львіввугілля» не мають статусу юридичних осіб. Також, міститься Акт опису майна, яке перебуває на обліку та балансі відокремлених підрозділів шахт, які є обєктами приватизації, про що чітко вказано в даних актах. До актів включено майно, реалізація якого призведе до повної зупинки підприємств. Відповідач також звертає увагу на те, що позивачем (апелянтом) порушено процедуру звернення до суду з заявою про дозвіл на реалізацію майна, що перебуває у податковій заставі, який чітко регламентований ст.ст.95-99 ПК України.

Представник позивача (апелянта) ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задоволити.

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги, і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Державне підприємство «Львіввугілля» зареєстроване, як юридична особа, 17 січня 2003 року (місцезнаходження: вул. Б. Хмельницького, 26, м. Сокаль, Львівська область, 80000; ), що підтверджується копією ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідача взято на облік в органах державної податкової служби як платника податків з 28 січня 2003 року за №02-215.

Згідно з довідкою про суми податкового боргу по податках та зборах, заборгованості по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне страхування та інших платежах самостійно узгоджених в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачених у встановлений строк по ДП «Львіввугілля» станом на 14 червня 2017 року становить всього 266524628,95 грн.

На підставі ст.95 ПК України позивачем надсилались у банки, які обслуговують відповідача, інкасові доручення про стягнення з рахунків товариства податкового боргу: №185/01 від 17 січня 2017 року, 174/01 від 17 січня 2017 року, 199/01 від 17 січня 2017 року, 701/02 від 07 лютого 2017 року, 722/02 від 24 лютого 2017 року, 1052/03 від 17 березня 2017 року, № 768/02 від 24 лютого 2017 року, № 760/02 від 24 лютого 2017 року, № 1047/03 від 17 березня 2017 року, які повернено без виконання.

СДПІ з ОВП у м.Львові МГУ Міндоходів складено акти опису майна від 30 листопада 2016 року №11-3, від 30 листопада 2016 року №12-з, від 30 листопада 2016 року №13-з, від 30 листопада 2016 від №14-з, від 03 березня 2016 року №1-з, від 20 вересня 2013 року №6, від 01 грудня 2014 року №2-з, від 15 липня 2016 року №4-з, від 04 січня 2017 року №2, від 10 березня 2016 року №2-з, від 14 червня 2016 року №3-з, від 10 жовтня 2016 року №5-з, від 10 жовтня 2016 року №6-з, від 10 жовтня 2016 року №7-з, від 14 листопада 2016 року №8-з, від 29 листопада 2016 року №9-з, від 30 листопада 2016 року №10-з, від 11 лютого 2015 року №3, від 22 липня 2015 року №9-з, від 19 лютого 2015 року №4. На підставі цих актів зареєстровано право податкової застави, що підтверджується наступними Витягами про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна: № 50911025 від 01 грудня 2016 року, № 50911533 від 01 грудня 2016 року, № 50911144 від 01 грудня 2016 року, № 50911232 від 01 грудня 2016 року, № 49287531 від 30 березня 2016 року, № 41970399 від 24 вересня 2013 року, № 45907893 від 18 грудня 2014 року, 49961416 від 18 липня 2016 року, № 51952197 від 07 квітня 2017 року, № 49287284 від 30 березня 2016 року, № 4982545 від 15 червня 2016 року, № 50502837 від 12 липня 2016 року, № 50503069 від 12 жовтня 2016 року, № 50502785 від 12 жовтня 2016 року, № 50831950 від 22 листопада 2016 року, № 50911126 від 01 грудня 2016 року, № 50911424 від 01 грудня 2016 року, № 46331968 від 12 лютого 2015 року, № 47501658 від 24 липня 2015 року, № 46393009 від 19 лютого 2015 року.

Позивачем надіслано на адресу відповідача податкові вимоги форми «Ф1» від 17 червня 2003 року №1/171 на суму податкового боргу 10398,98 грн. та від 22 липня 2003 року №2/173 на суму податкового боргу 9293317,82 грн.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платників податків, що перебуває у податковій заставі, не може бути наданий, оскільки відокремлені підрозділи підприємства відповідача перебувають на стадії приватизації, тому відповідно до норм чинного законодавства заборонено відчужувати майно боржника, що перебуває на стадії приватизації.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інтанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму грошового зобов'язання.

Відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 цього ж Кодексу податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

П.87.2 ст.87 ПК України передбачає, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно з п.88.1 ст.88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до п.89.2 ст.89 ПК України право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

П.89.3 ст.89 ПК України передбачає, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Згідно з п.95.1 і п.95.2 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до п.95.3 ст.95 ПК України контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28 грудня 2014 року, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, тимчасово, до 01 липня 2015 року встановлено особливості застосування деяких норм Податкового Кодексу України та передбачено додатковий механізм стягнення коштів (безготівкових і готівкових) у рахунок погашення податкового боргу платників податків.

Згідно з п.32 підроз.10 розділу ХХ Податкового Кодексу України, тимчасово, до 01 липня 2015 року, встановлено, що у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

У таких випадках: - рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов'язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; - рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу правових норм вбачається, що стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов: 1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку; 2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень; 3) відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

Наказом ДФС України від 20 лютого 2015 року №106 затверджено Методичні вказівки щодо взаємодії структурних підрозділів органів ДФС при здійсненні заходів з погашення податкового боргу платників податків за судовими рішеннями, абз.5 розділу IV яких передбачено, що за зазначених умов податковий керуючий готує проект рішення керівника ДПІ (заступника керівника) про стягнення коштів платника податків, що має податковий борг, і надає його на підпис керівнику ДПІ (заступнику керівника) за формою, встановленою наказом №23, та здійснює весь комплекс заходів, направлений на стягнення такої заборгованості, у порядку, передбаченому розділом 9 Кодексу. Прийняття керівником відповідного рішення не потребує звернення до суду з цього приводу.

Контролюючим органом дотримано встановлений порядок звернення до суду з вимогою про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває в податковій заставі.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що відокремлені підрозділи ДП «Львіввугілля» перебувають на стадії приватизації, а відповідно до норм чинного законодавства відчужувати майно боржника, який перебуває на стадії приватизації - заборонено.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про приватизацію державного майна» №2163-XII від 04 березня 1992 року приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом економічної діяльності ДП «Львіввугілля» є добування кам'яного вугілля, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Також судом встановлено, що «Шахта «Межирічанська», «Шахта «Відродження», «Шахта «Великомостівська», «Шахта «Лісова», «Шахта «Червоноградська» та «Шахта «Зарічна» є відокремленими підрозділами ДП «Львіввугілля», та не є окремими юридичними особами, а входять у структуру ДП «Львіввугілля».

Відповідно до ч.4-6 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного майна», з моменту прийняття рішення про приватизацію об'єкта стосовно його майна (нерухомого майна, інших необоротних активів) та земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об'єкт, забороняється, зокрема здійснення операцій (дій), внаслідок яких може відбутися відчуження зазначеного майна чи зменшення його вартості або зменшення розміру земельної ділянки державної власності. Зазначене обмеження діє до завершення приватизації об'єкта. Строк проведення приватизації об'єкта не повинен перевищувати двох років з моменту прийняття рішення про його приватизацію. Приватизація об'єкта вважається завершеною з моменту його продажу або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом приватизації (розміщення акцій), і оформляється рішенням відповідного державного органу приватизації.

Ст.11 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачає, що прийняття рішення про приватизацію відповідними суб'єктами є однією із стадій, визначених цим законом порядку приватизації державного майна (ст.11 Закону України «Про приватизацію державного майна»).

Особливості правового, економічного та організаційного регулювання приватизації державного майна вугледобувних підприємств та особливості їх діяльності у післяприватизаційний період регулюється Законом України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств».

П.1 ст.1 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» від 12 квітня 2012 року №465-VI передбачає, що вугледобувне підприємство - гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, шахтоуправління, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції.

Згідно зі ст.4 цього Закону до об'єктів приватизації належать, вугледобувні підприємства як єдині майнові комплекси; шахти (шахтоуправління) як єдині майнові комплекси; розрізи як єдині майнові комплекси;

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» приватизація об'єктів, зазначених у ст.4 цього Закону, здійснюється такими способами: визначення способу приватизації об'єкта приватизації, включеного до переліку об'єктів приватизації, здійснюється державними органами приватизації спільно з органом, уповноваженим управляти державним майном, відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Ст.13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» передбачає, що з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об'єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств. На строк до трьох років з моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об'єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» дія норм ст.2 і ст.13 цього Закону поширюється виключно на вугледобувні підприємства, щодо яких прийнято рішення про приватизацію після набрання чинності цим Законом, та вугледобувні підприємства, приватизовані після набрання чинності цим Законом.

Постановою КМУ №987 від 19 вересня 2012 року було затверджено перелік об'єктів державної власності, які підлягають приватизації у 2012-2014 роках, та критеріїв визначення способу їх приватизації, серед яких є відокремлені підрозділи ДП «Львіввугілля», а саме: «Шахта «Межирічанська», «Шахта «Відродження», «Шахта «Великомостівська», «Шахта «Лісова», «Шахта «Червоноградська» та «Шахта «Зарічна».

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості №240 від 14 березня 2014 року, здійснення передприватизаційної підготовки об'єктів державної власності, які підлягають приватизації у 2015 році, а також відповідальність за здійснення такої підготовки, покладено на керівників державних вугледобувних підприємств.

Крім того, постановою КМУ №271 від 12 травня 2015 року «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015 році» затверджено, серед іншого, перелік об'єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015 році, до складу якого входять відокремлені підрозділи ДП «Львіввугілля», а саме: «Шахта «Межирічанська», «Шахта «Відродження», «Шахта «Великомостівська», «Шахта «Лісова», «Шахта «Степова», «Шахта «Червоноградська» та «Шахта «Зарічна».

На виконання цієї постанови наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №344 від 08 червня 2015 року «Про передприватизаційну підготовку підприємств" відповідальність за здійснення передприватизаційної підготовки вугледобувних об'єктів приватизації покладено на керівників державних вугледобувних підприємств, зокрема і на керівника ДП "Львіввугілля".

Як вбачається з матеріалів справи, Офіс великих платників податків просить надати дозвіл на погашення податкового боргу ДП «Львіввугілля» за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно з актами опису, які містяться в матеріалах справи, в податкову заставу передано майно (в даному випадку вугілля, відходи шахтного виробництва та інше майно), що знаходяться на складах відокремлених підрозділів ДП Львіввугілля, а саме: ВП Шахта Степова (акт №1-з від 03 березня 2016 року, акт №11-з від 30 листопада 2016 року, акт №2-з від 01 грудня 2014 року, акт №2-з від 10 березня 2016 року, акт №3-з від 14 червня 2016 року, акт №5-з від 10 жовтня 2016 року); ВП Шахта Лісова (акт №12-з від 30 листопада 2016 року, акт №2-з від 04 квітня 2017 року, акт №9-з від 22 липня 2015 року, акт №4 від 19 лютого 2015 року ); ВП Шахта Відродження (акт №13-з від 30 листопада 2016 року, акт №3-з від 14 червня 2016 року, акт №9-з від 22 липня 2015 року ); ВП Шахта Великомостівська (акт №6 від 20 вересня 2013 року, акт №14-з від 30 листопада 2016 року, акт №3-з від 14 червня 2016 року, акт №8-з від 14 листопада 2016 року, акт №9-з від 22 липня 2015 року ); ВП Шахта Червоноградська (акт №2-з від 01 грудня 2014 року, акт №4-з від 15 липня 2016 року, акт №3-з від 14 червня 2016 року, акт №10-з від 30 листопада 2016 року, акт №9-з від 22 липня 2015 року ); ВП Шахта Межирічанська (акт №2-з від 10 березня 2016 року, акт №3-з від 14 червня 2016 року, акт №7-з від 10 жовтня 2016 року, акт №9-з від 22 липня 2015 року) та перебувають на їхньому балансі.

Усі перелічені вище відокремлені підрозділи ДП «Львіввугілля» включено до переліку об'єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015 - 2017 роках, що підтверджується постановою КМУ №271 від 12 травня 2015 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог Закону України Про особливості приватизації вугледобувних підприємств включення до переліку об'єктів приватизації відокремлених підрозділів ДП Львіввугілля надає їм статусу об'єкта приватизації, на який розповсюджуються положення про мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна, відокремлені підрозділи ДП «Львіввугілля» є складовими Підприємства, а тому відчужувати майно відокремлених підрозділів Підприємства, яке перебуває на їхньому балансі, згідно з нормами чинного законодавства заборонено, що, відповідно, спростовує доводи апелянта в цій частині.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платників податків, що перебуває у податковій заставі не може бути наданий, оскільки відокремлені підрозділи підприємства відповідача перебувають на стадії приватизації, тому відповідно до норм чинного законодавства заборонено відчужувати майно боржника, що перебуває на стадії приватизації.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки такі не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 291, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року у справі №813/2271/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя ОСОБА_4
Судді: ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 30 травня 2018 року.