Справа № 737/336/18
Суддя: Усенко Л. М.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 737/336/18
Провадження № 2-а/737/8/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.18 смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяОСОБА_1
секретар судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу№ 737/336/18
за позовомОСОБА_3
до поліцейського Куликівського відділення Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_4 Головного управління Національної поліції в Чернігівській області .
проскасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності
Учасники справи та представники:
позивачОСОБА_3
відповідач від ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_4 не з'явився

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до поліцейського Куликівського ВП ОСОБА_4 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13 квітня 2017 року відповідачем винесено постанову НК 882269 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Відповідно до постанови ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом, нібито не ввімкнув ближнє світло фар. Зазначає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки відповідач незаконно виніс постанову на місці зупинки автомобіля, при оформленні матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності порушив його права передбачені ст. 268 КУпАП та проігнорував порядок щодо процедури розгляду справи, встановлений ст. ст. 278, 279 КУпАП.

Просить суд скасувати постанову поліцейського ОСОБА_4 НК 882269 від 13.04.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Додатково послався на те, що у відповідача відсутні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, також вважав неправильною кваліфікацію начебто вчиненого ним порушення саме за ч. 2 ст. 122 КУпАП, так як у цій статті мова йде про користування зовнішніми освітлювальними приладами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідач відзиву на позов не надав, проти його задоволення заперечував, пославшись на законність своїх дій. Також повідомив, що матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються лише з постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, інші докази відсутні, відеозапис нагрудними камерами поліцейських не здійснювався.

Головне управління Національної поліції в Чернігівській області свого представника в судове засідання не направило, відзиву не надало, про день та час розгляду справи повідомлене належнм чином.

Заслухавши пояснення сторін, безпосередньо дослідивши докази у справі, повно, всебічно та обʼєктивно оцінивши докази, надані позивачем, суд встановив наступне.

Постановою від 13 квітня 2018 року серії НК № 882269, винесеною поліцейським Куликівського ВП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4, до позивача застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП). Так, згідно викладеного в постанові 13 квітня 2018 року о 16 год. 00 хв. на автодорозі Куликівка Ковчин водій ОСОБА_3 керував автомобілем марки Ford Sierra, номерний знак НОМЕР_1, на якому поза населеним пунктом не було ввімкнене ближнє світло фар, чим порушив п. 9.8 ПДР України (а.с. 7).

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно п. 9.8 Правил дорожнього руху України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Аналізуючи доводи позивача в тій частині, що постанову було винесено на місці вчинення правопорушення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, що суперечить рішенню Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року, суд виходить із наступного.

Зі змісту рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року вбачається, що складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу. Таким чином, аналізуючи зміст вищезазначеного рішення Конституційного суду України, суд приходить до висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення (у скороченому провадженні без складання протоколу про адміністративне правопорушення) відбувається лише за адміністративні правопорушення, визначені законом.

Після ухвалення 26 травня 2015 року Конституційним судом України цього рішення 14 липня 2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», відповідно до п. 38 ч. 1 якого до ст. 258 КУпАП внесено зміни, а саме, після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі». Зазначений закон набрав чинності 08 серпня 2015 року.

Статтею 222 КУпАП визначено перелік адміністративних правопорушень, які належать до підвідомчості органів Національної поліції України, до яких належить зокрема адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015р. (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі і ч. 2 ст. 122. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, законодавчо закріплене скорочене провадження за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, що не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП та не суперечить рішенню Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року. Враховуючи вищенаведене, доводи позивача у цій частині суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи;

2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників та адвоката.

Розгляд справи про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідно до положень ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції Національної поліції України, тобто постанову винесено уповноваженою особою.

Однак, як зазначає позивач, поліцейським його дії було безпідставно кваліфіковано за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Оцінюючи доводи позивача в цій частині, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п.9.1 «г» ПДР увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальним сигналом.

Обєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП, виражена у альтернативній формі декількох діянь, одним з яких є порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Зі спірної постанови про накладення адміністративного стягнення вбачається, що ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за те, що він керував автомобілем за межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар. При викладенні суті вчиненого правопорушення у постанові відповідачем не зазначено, що порушення правил користування попереджувальними сигналами ОСОБА_3 відбулося при початку руху чи зміні його напрямку. Таким чином, дії ОСОБА_3 безпідставно кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки вчинене ним діяння не відповідає діянню, що є елементом обєктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а у діянні ОСОБА_3 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП.

Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

В порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем ПДР, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото- чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб'єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.

Проаналізувавши обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку про незаконність притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності та обґрунтованості заявленого позову.

Відповідно до вимог ч. 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субʼєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право: залишити рішення субʼєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення субʼєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення субʼєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до положень ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або не скасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також порушення по даному факту кримінальної справи; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

В судовому засіданні переглянуті відеозаписи, надані позивачем, на яких частково відображені події 13 квітня 2017 року, які мали місце під час притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Відповідач проти дійсності записів не заперечував. Разом з цим, дані відеозаписи в повній мірі не відображають обставин вчинення правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Під час судового розгляду не встановлено факту вчинення позивачем дій, за вчинення яких його притягнуто до відповідальності. А дії, що описані в оскаржуваній постанові, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Підстави для надіслання справи на новий розгляд відсутні, тому постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Керуючись статтями 241-244, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського Куликівського відділення Чернігівського міського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_4 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 882269 від 13 квітня 2018 року, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн..

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 закрити у звʼязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Копії рішення суду негайно вручити особам, які брали участь у справі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Усенко