Справа № 2а/0470/2020/11
Суддя: Кононенко Олександр Володимирович
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 травня 2018 року Справа №2а/0470/2020/11

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кононенко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Дніпропетровській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод кранів та засобів механізації "Дніпрокран" про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Дніпропетровській області про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод кранів та засобів механізації "Дніпрокран" економічних санкцій

26.06.2015 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду провадження в адміністративній справі було зупинено до встановлення правонаступника позивача.

17.05.2018 року на виконання розпорядження № 1487 д "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи" була передана для продовження розгляду судді Кононенко О.В.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2011 року №346 "Про ліквідацію урядових органів" та наказу Міністерства економіки України від 8 червня 2011 року №484 "Деякі питання ліквідації Державної інспекції з контролю за цінами та її територіальних органів" Державна інспекція з контролю за цінами та її територіальні органи ліквідовані.

23 липня 2012 року до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України було внесено запис №0030138 про припинення Державної інспекції з контролю за цінами в Дніпропетровській області за рішенням засновників.

Указом Президента України від 19.01.2012 року № 19/2012 утворено Державну інспекцію України з контролю за цінами та покладено на неї функції з реалізації державної політики з контролю за цінами.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" Державна інспекція з контролю за цінами ліквідована без визначення правонаступника.

Згідно частини 1 та 3 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Після припинення Державної інспекції України з контролю за цінами не визначено правонаступника до кого перейшли права щодо стягнення економічних санкцій.

На протязі більш ніж шести років будь-який суб'єкт владних повноважень не звертався до суду із заявою про заміну Державної інспекції України з контролю за цінами, оскільки до нього перейшли відповідні повноваження.

Судом вживались заходи для встановлення правонаступника, однак останнього встановити не вдалось.

Разом з цим суд зазначає, що він не наділений повноваження втручатись у права суб'єкта владних повноважень який є позивачем, та самостійно встановлювати правонаступника та здійснювати його заміну, оскільки це суперечить вимогам статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього судом встановлено, що Господарським судом Дніпропетровської області 04.03.2010 року порушено провадження у справі №Б26/18-10 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод кранів та засобів механізації "Дніпрокран".

Ухвалою Господарським судом Дніпропетровської області від 06.08.2013 року у справі №Б26/18-10 визнано товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод кранів та засобів механізації "Дніпрокран" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

В силу частини 1 статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях.

До складу грошових зобов'язань боржника, в тому числі зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом. Кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Згідно з статтями 2, 7, 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України; провадження у справах про банкрутство окремих категорій боржників регулюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до вищенаведених положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

Суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори за вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

В силу частини 15 статті 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з моменту порушення провадження у справі про банкрутство:

- пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство;

- пред'явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися у випадку та порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Також приписами частини 8 статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Таким чином, провадження у справі про банкрутство є комплексною процедурою, яка має на меті задоволення вимог усіх кредиторів боржника, охоплює усе його майно і усіх кредиторів такого боржника. При цьому, не допускається стягнення з боржника заборгованості за позовами окремих кредиторів поза межами провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Економічні санкції, які просила стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод кранів та засобів механізації "Дніпрокран" Державна інспекція з контролю за цінами в Дніпропетровській області не визначеними відповідно до Податкового кодексу України, чи спором про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод кранів та засобів механізації "Дніпрокран" заявлені позовні вимоги про стягнення є майновими вимогами, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства за правилами, визначеними пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У відповідності до пунктів 1 та 5 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу якщо:

справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб'єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 238, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

Прийняти справу до провадження та поновити провадження у справі.

Закрити провадження по справі за позовом Державної інспекції з контролю за цінами в Дніпропетровській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод кранів та засобів механізації "Дніпрокран" про стягнення заборгованості.

Роз'яснити, що справа підлягає розгляду в порядку господарського. судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України окремо від рішення суду у випадку, передбаченому п.5 ч. 1 статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Кононенко