Справа № 803/959/18
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

04 червня 2018 року ЛуцькСправа № 803/959/18

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Плахтій Н.Б., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання недійсним рішення від 25.02.2007 №12/10 «Про інвентаризацію земельних ділянок» в частині припинення права користування земельною ділянкою площею 0,14 га в селі Струмівка Луцького району.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У відкритті провадження в даній адміністративній справі слід відмовити з таких мотивів та підстав.

Як свідчать матеріали адміністративного позову, предметом оскарження є рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 25.02.2007 №12/10 «Про інвентаризацію земельних ділянок», яким припинено право користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,14 га в селі Струмівка Луцького району.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що рішенням сесії Підгайцівської сільської ради від 24.06.1999 №5-3 їй було виділено земельну ділянку площею 0,15 га для ведення городництва із земель державного резерву по вул.Сільській в с.Струмівка Луцького району. З моменту одержання земельної ділянки і по даний час позивач постійно, безперервно і відкрито користується даною земельною ділянкою за її цільовим призначенням. На цій підставі 08.06.2017 позивач звернулась до Підгайцівської сільської ради із письмовою заявою про передачу їй у власність безоплатно земельної ділянки площею 0,15 га по вул.Сільській в с.Струмівка Луцького району для ведення особистого селянського господарства. Однак рішенням ради від 04.07.2017 №23/12 ОСОБА_1 було відмовлено у передачі у власність вказаної земельної ділянки з тих підстав, що рішенням Підгайцівської сільської ради від 25.02.2007 №12/10 припинено користування тимчасовими городами жителям міста Луцька, в тому числі ОСОБА_1

Позивач вказує, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням вимог Земельного кодексу України, без належного її повідомлення про проведення інвентаризації землі. Крім того, вказаним рішенням порушується її право користування земельною ділянкою, оскільки земельну ділянку було виділено у користування безстроково, а не тимчасово, користування земельною ділянкою не є припиненим і безперервно триває з моменту її виділення по даний час.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення від 20 липня 2006 року по справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року по справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України та ст.6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас пунктами 2, 7 частини першої статті 3 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (майнового, речового тощо) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Водночас порядок та підстави припинення права користування земельною ділянкою регламентовані Главою 22 «Припинення прав на землю» ЗК України та передбачають прийняття органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування відповідного рішення.

Аналіз наведених норм земельного законодавства свідчить про те, що підставою набуття та припинення права користування земельною ділянкою є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

За змістом статті 395 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право користування земельною ділянкою є речовим правом особи на чуже майно.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, рішення субєкта владних повноважень у сфері у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної особи виникло (припинилось) право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 19 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права користування землею), що виникло (припинилось) в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Водночас розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення фізична особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах ОСОБА_2 Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №363/2449/14-а, від 24.04.2018 у справі №401/2400/16-ц, який є обовязковим для застосування в силу приписів частини пятої статті 241 КАС України.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 оскаржує рішення Підгайцівської сільської ради, яким припинено її право користування земельною ділянкою, тому даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

При цьому посилання позивача на постанову Апеляційного суду Волинської області від 20.03.2018, якою залишено без змін ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.01.2018 про відмову у відкритті провадження за аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства, суд до уваги не бере, оскільки дана постанова прийнята без врахування правової позиції ОСОБА_2 Верховного Суду в аналогічних спірних правовідносинах, крім того, з даної постанови вбачається, що спір стосувався також іншого рішення Підгайцівської сіської ради від 09.09.2016 №10/6, яке в даному позові не оскаржується.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналізуючи вищевикладене, у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити та розяснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Отже, для повернення судового збору, сплаченого при поданні адміністративного позову, позивачу ОСОБА_1 слід звернутись до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 170, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання недійсним рішення відмовити.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Н.Б.Плахтій