Справа № 2-а-7058/11
Суддя: Селіщева Л. І.
Дата ухвалення: 2012-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/2502/17
Провадження № 2-а/1414/79/12 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2012 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Жарліковій Д.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання рішення субєкта власних повноважень неправомірним та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року позивач - ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача - Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у призначенні та виплаті їй допомоги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та зобовязання призначити та виплатити таку допомогу, виходячи з її доходу в розмірі 346 грн. на місяць.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є особою, застрахованою на добровільних засадах у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, і відповідно до Закону України від 18.01.2001р. № 2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» має право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги, зокрема, на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності (п.1 ч.1 ст.34 Закону № 2240-ІІІ). У звязку із настанням страхового випадку (перебування на амбулаторному лікуванні з 15.04.2010р. по 24.04.2010р., згідно листка непрацездатності серії АБР № 417956 від 15.04.2010р.) позивачка у травні 2010 року, а також повторно (після подання неодноразових скарг на бездіяльність відповідача) у липні 2011 року, зверталася до відповідача з заявами про надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, на які отримала відмови, вмотивовані необґрунтованими та не передбаченими Законом № 2240-ІІІ підставами.

Через неможливість в позасудовому порядку вирішити даний спір, позивач звернулась до суду із даним позовом.

В судове засідання по справі позивач не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, її представник в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав та надав письмові заперечення на нього, в яких вказав, що позивачка пропустила встановлений ст.99 КАС України строк для звернення до суду з адміністративним позовом, а також зазначив, що відмова у призначенні та виплаті позивачці допомоги по тимчасовій непрацездатності була здійснена ним правомірною, оскільки позивачка сплачувала страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок тимчасової непрацездатності не у відповідності до діючого законодавства, а саме, не із суми оподатковуваного доходу (прибутку).

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно повідомлення про реєстрацію страхувальника на добровільних засадах, позивачка з 25.07.2006р. зареєстрована на добровільних засадах у системі загальнообовязкового соціального страхування на випадок тимчасової втрати працездатності як фізична особа - приватний підприємець, та є застрахованою особою. Згідно квитанцій про сплату, позивачка сплатила страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за перший та другий квартали 2010 року (період настання страхового випадку).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.29 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-ІІІ, - одним із прав застрахованих осіб є право у разі настання страхового випадку на матеріальне забезпечення та соціальні послуги.

Як вказується у п.1 ч.1 ст.34 Закону № 2240-ІІІ, одним із видів матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням є допомога по тимчасовій непрацездатності, що згідно п.1 ч.1 ст.35 вищевказаного Закону надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону № 2240-ІІІ, страховим випадком, з настанням якого надається допомога по тимчасовій непрацездатності, є тимчасова непрацездатність застрахованої особи внаслідок захворювання.

Частина 1 ст.51 Закону № 2240-ІІІ визначає, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка перебувала на амбулаторному лікуванні у Жовтневій центральній районній лікарні Миколаївської області з 15.04.2010р. по 24.04.2010р., що підтверджується листком непрацездатності серії АБР № 417956 від 15.04.2010р. Будь-яких недоліків у вказаному лікарняному листі, які б унеможливлювали використання його як підстави для призначення допомоги судом не встановлено.

Зазначений листок непрацездатності позивачка двічі предявляла відповідачу із заявою про виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, але останній своїми листами від 08.06.2010р. за № 1569/09-10 та від 01.08.2011р. № 2778/04-10 відмовив у призначенні та виплаті цієї допомоги, пославшись на те, що позивачка сплачувала страхові внески не у відповідності до діючого законодавства (невчасно та без подання довідок про оподатковуваний дохід, а також не з суми оподатковуваного доходу).

Між тим, статтею 36 Закону № 2240-ІІІ визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких у наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності може бути відмовлено, серед яких немає тих, на які послався відповідач, відмовляючи позивачці у призначенні цієї допомоги.

Відповідно до ст.46 Конституції України, одним з основних прав людини і громадянина є право на соціальний захист, в т.ч. право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Стаття 64 Конституції України встановлює заборону на обмеження, конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На переконання суду, відмова відповідача у наданні позивачці вищевказаної допомоги, не відповідає зазначеній вимозі, позаяк не ґрунтується на законі.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо порушення позивачкою строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки позивачка оскаржує, зокрема, відмову відповідача у наданні вищевказаної допомоги, доведену їй листом від 01.08.2011р. № 2778/04-10. За таких обставин, звернувшись до суду з даним позовом у вересні 2011 року, позивачка не пропустила встановлений ч.2 ст.99 КАС України строк звернення до адміністративного суду.

Також суд не приймає доводи відповідача про невиконання позивачкою обовязку доплатити страхові внесків в сумі 230,90грн., які він обґрунтовує посиланням на акт від 16.09.2010р. та довідку від 28.10.2010р. перевірки позивачки, оскільки акти перевірок не є рішеннями суб'єкта владних повноважень та не спричиняють виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб (п.13 ОСОБА_5 адміністративного суду України від 30.11.2009 р. N 1619/10/13-09).

Суд також звертає увагу відповідача на те, що прийняті відповідачем на підставі зазначеного акту перевірки Припис від 16.09.2010р. № 43 та Рішення № 758 від 30.09.2010р. про доплату страхових внесків, які є формами рішень субєкта владних повноважень (актами індивідуальної дії), ним же і скасовані (лист № 92/01-49 від 24.01.2011р., довідка перевірки від 28.10.2010р.)., а інших рішень, обовязкових до виконання позивачкою, суду не надано.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України суд присуджує з держбюджету на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 3,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 212; 214-215 КАС України, -

П о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у призначенні та виплаті ОСОБА_4 допомоги за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності.

Зобовязати Миколаївське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності призначити та виплатити ОСОБА_4 допомогу за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності за період з 15.04.2010 р. по 24.04.2010 р., виходячи із її доходу в розмірі 346 грн. в місяць.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання постанови апеляційної скарги.

СУДДЯ Л.І. СЕЛІЩЕВА