Справа № 806/1728/18
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року м. Житомир справа № 806/1728/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2-ї групи, з 21.03.2017 внаслідок захворювання ТАК пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.07.2017 №73;

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути провести нарахування та виплату мені одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням мені інвалідності 2 групи внаслідок захворювань пов`язаних з виконанням мною обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 21.03.2017, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

- зобов`язати Міністерство оборони України подати в десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду відповідно до вимог ст.328 КАС України.

В обґрунтування позову зазначає, що Міністерство оборони України, відмовляючи в призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що встановлено інвалідності понад 3-х місячний строк після звільнення із служби, порушує його право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у зв`язку із встановлення інвалідності 2 групи з 21.03.2017, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, так, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що встановлено інвалідності понад 3-х місячний строк після звільнення із служби, порушує його право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у зв`язку із встановлення інвалідності 2 групи з 21.03.2017, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, так, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Ухвалою судді Житомирського кружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

17 квітня 2018 року від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшли пояснення по справі в яких просить позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення за безпідставністю. Вказує, що оскільки група інвалідності, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби була встановлена позивачу з 30.08.2013 та в матеріалах справи відсутня інформація про настання інвалідності в період проходження позивачем строкової служби в 1985-1987 роках чи не пізніше ніж через три місяці після звільнення, а також не надано документа про обставини поранення, підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю немає.

17.04.2018 представник Міністерства оборони України надіслав до суду заяву про проведення судового засідання 24.04.2018 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 в задоволенні заяви Міністерства оборони України про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

24 квітня 2018 року Міністерство оборони України надало до суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позовні вимоги позивача зумовлені виключно помилковим трактуванням правових норм ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Вказує, що ані статтею 16 Закону № 2011-ХІІ, ані Порядком №499, які діяли на час настання інвалідності позивача, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

10 травня 2018 року позивач надав до суду відповідь на відзив в якому зазначає, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали. Вказує, що його право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої груп інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби виникло саме із 21.03.2017. Просить задовольнити позов в повному обсязі.

10.05.2018 позивав позов заяву про розгляд адміністративної справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд вважає за можливе перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах в період з 06.05.1985 по 14.06.1987.

У період із 05.11.1985 по 14.06.1987 ОСОБА_1 проходив військову службу в Республіці Афганістан та приймав участь в бойових діях, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 , який міститься в матеріалах адміністративної справи (а.с.19-25).

За мужність і військову доблесть, проявлені під час виконання інтернаціонального обов`язку в Республіці Афганістан ОСОБА_1 нагороджений грамотою Президії Верховної Ради СРСР "Воїну інтернаціоналісту" від 28.12.1988 (а.с. 26)

В матеріалах адміністративної справи віститься витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військового Міністерства оборони України №1973 від 12.08.2013 відповідно до якого захворювання єфрейтора у відставці ОСОБА_1 , ТАК пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 27)

Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 ОСОБА_1 із 21.03.2017 встановлено другу групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання ТАК пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що підтверджується копією довідки Житомирського обласного МСЕК № 2 серія 12 ААА №782279 від 04.04.2017 (а.с. 29).

10.04.2017 Управлінням праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_2 із визначенням: "пред`явник цього посвідчення є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни"

У позовній заяві позивач зазначає, що у травні 2017 року подав заява до Міністерства оборони України, Житомирського ОВК через Олевський РВК для виплати одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як інваліду другої групи та додав усі документи визначені п. 11 Порядку №975, в тому числі і витяг з протоколу ЦВЛК від 12.08.2013 року №1973, консультативний висновок спеціаліста від 13.03.2017, довідка МСЕК серія 12 ААА № 782279 від 04.04.2017.

Сторонами не заперечувалось, що у травні 2017 року Олевський РВК надав висновок та документи ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про можливість призначення одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, з 21.03.2013, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення мені інвалідності. Житомирський обласний військовий комісаріат направив до Міністерства оборони України документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Протоколом від 07 липня 2017 року №73 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги: єфрейтору в запасі ОСОБА_1 з тих підстав що згідно з частиною 6 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у редакції, яка діяла на час первинного встановлення заявнику інвалідності, а також підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, одноразова грошова допомога військовослужбовцям строкової служби призначається у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. (а.с. 30-31)

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантія військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991, №2011-XII (далі - Закон №1211) .

Статтею 1 Закону №1211 визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст.1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону №2011, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

На час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, тобто на час набуття позивачем права на отримання допомоги, діяв Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Постанови КМ України від 25 грудня 2013 р. №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (надалі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 прямо зазначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

За приписами п.6 ч. 2 ст.16 Закону №201I ( в редакції на день звернення позивача) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби при виконанні обов`язків військової служби, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , який проходив строкову військову службу із травня 1985 року по червень 1987 року, інвалідність ІІ групи, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби встановлено із 21 березня 2017 року, тобто інвалідність встановлена значно пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, хоча і внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби.

Суд відмічає, що питання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби врегульовано пунктом шостим частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ, яка визначала право на отримання одноразової допомоги в залежності від часу настання інвалідності.

Так, п. 6 ч. 2 статті 16 Закону №2011 (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачалося, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Отже, ані статтею 16 Закону № 2011-ХІІ, ані Порядком №975, які діяли на час настання інвалідності позивача, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду від 03 квітня 2018 року справа №750/5581/17 (адміністративне провадження №К/9901/24688/18).

Позивач відноситься до категорії військовослужбовців строкової служби, а тому право на отримання одноразової грошової допомоги такій категорії осіб законодавцем обмежено, окрім іншого, встановленням інвалідності в період проходження ним військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення такої особи з військової служби.

Неконституційність такого врегулювання вказаних правовідносин в установленому порядку не визнана.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з вищевикладеного, суд робить висновок, що позовні вимоги Позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві України, є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6,Київ 168, 03168, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя О.В. Лавренчук