Справа № 201/18543/17(2-а/201/518/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року справа № 201/18543/17(2-а/201/61/2018)
(суддя 1-ї інстанції Ходаківський М.П., м. Дніпро)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2018 року у справі № 201/18543/17(2-а/201/61/2018) за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 28 грудня 2017 року звернувся до суду з позовом до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, згідно з яким просить скасувати постанову відповідача ЕАА №243340 від 22.12.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач виніс оскаржувану постанову без урахування пояснень наданих позивачем, оскільки вони були відібрані вже після винесення постанови. Вказує на те, що відповідач неправильно тлумачить суть вчиненого правопорушення, та як наслідок неправильно здійснив його кваліфікацію. Крім того, позивач зазначає про порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема незаконного розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2018 року позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, оскільки в ході дослідження матеріалів, а саме відеозапису долученого до відзиву на позовну заяву встановлено, що на ньому зафіксовано діалог між позивачем та відповідачем, в той час як не можливо беззаперечно стверджувати, що водій ОСОБА_2 керував автомобілем із вимкненим ближнім світлом фар. Яких-небудь інших фактичних даних, в підтвердження винуватості позивача в порушенні вимог Правил дорожнього руху України у вищенаведені час, дату та місці, відповідачем надано суду не було.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції оскаржило її до апеляційного суду вважаючи її незаконною та необґрунтованою. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідач правомірно прийняв оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, при цьому позивач не надав жодних доказів, які б спростували факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вказує на те, що безпосередньо позивачем при спілкуванні з інспектором, а також в самі позовній заяві підтверджується вчинення позивачем дії, яка вказує на порушення ПДР України.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з постановою серії ЕАА №243340 від 22.12.2017 року винесеною відповідачем, 22.12.2017 року о 00:12:04 годині в м. Дніпрі пр. Героїв, 20 позивач рухався в темну пору доби без ближнього світла фар, чим порушив п.9 ПДР використання приладів (зовнішніх освітлювальних, попереджувальних сигналів) та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів та вчинив правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП (а.с.9).

Законність і обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як вбачається із оскаржуваної постанови відповідач прийшов до висновку про порушення позивачем пункту 9 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до Правил дорожнього руху України пунктом 9 визначено «Попереджувальні сигнали», при цьому зазначений пункт містить в собі 12 підпунктів.

Однак, відповідач в оскаржуваній постанові не зазначив, яких вимог пункту 9 Правил дорожнього руху України не додержано позивачем.

Між тим, суд приймає до уваги те, що пунктом 19 Правил дорожнього руху України передбачено вимоги до користування зовнішніми світловими приладами, зокрема підпункт 19.1 «а» встановлює обовязок водія в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, вмикати світлові пристрої на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що частина 2 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, відповідач зазначає про те, що позивач рухався в темну пору доби без ближнього світла фар, при цьому, не зазначає в чому саме полягає порушення позивачем частини 2 статті 122 КУпАП, які саме дії позивача свідчать про порушення ним користування зовнішніми освітлювальними приладами або, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Між тим, суд приймає до уваги те, що частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена відповідальність водія за керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачем не встановлено в діях позивача складу правопорушення та як наслідок не надано відповідної кваліфікації цьому правопорушенню.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

При відтворенні відеофіксації здійсненої відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення 22.12.2017 року відносно ОСОБА_2 (СД-диск наявний в матеріалах справи а.с.25) вбачається, що на ньому зафіксовано діалог між позивачем та відповідачем, в той час як не можливо беззаперечно стверджувати, що водій ОСОБА_2 керував автомобілем із вимкненим ближнім світлом фар.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Таким чином, оскільки вина позивача не доведена належними та допустимими доказами, оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції проте, що за відсутності належних та допустимих доказів, вина позивача у вчинені правопорушення відповідачем суду не доведена.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідач зазначеного обовязку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2018 року у справі № 201/18543/17(2-а/201/61/2018) без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272, ст. 286 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко