Справа № 826/15152/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, треті особи: Національний банк України, Дочірнє підприємство" Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" про визнання протиправним та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Національного банку України в якому просило суд: визнати протиправною та скасувати вимогу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 15 листопада 2017 року № 24020-3-03/4.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відділ) знаходиться зведене виконавче провадження № 39951778, боржником за яким виступає Дочірнє підприємство "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", яке 23 вересня 2011 року об'єднано у зведене виконавче провадження, щодо стягнення з Дочірнього підприємства "Запорізький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь юридичних, фізичних осіб та держави заборгованість на загальну суму 41 694 695,03 грн.

Вимоги виконавчих документів, що входять до складу зведеного виконавчого провадження № 39951778, в строк для самостійного виконання виконані не були.

Ураховуючи невиконання виконавчих документів, з метою усунення порушень законодавства про виконавче провадження, керуючись статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» державним виконавцем було направлено Голові правління Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» вимогу державного виконавця відділу від 15 листопада 2017 року № 24020-3-03/4, якою було зобов'язано Голову правління Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» вчинити наступні дії:

-негайно з моменту отримання даної вимоги усунути порушення законодавства про виконавче провадження, допущені Публічним акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень», шляхом перерахування відділу за рахунок власних коштів ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» сум помилкових переказів коштів, що обліковувались за Дочірнім підприємством «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», на рахунку № 01 за період з 06.07.2017 по 24.07.2017 за наступними реквізитами: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області, депозитний рахунок № 0261, Державна казначейська служба України, м. Київ, , МФО 820172, або шляхом повернення на рахунок Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» () №01, код валюти 980, який було відкрито в Публічному акціонерному товаристві «Банк інвестицій та заощаджень» (МФО 380281), за рахунок власних коштів ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» суму вищезазначених помилкових переказів, тобто на рахунок з якого вищевказані помилкові перекази були зроблені.

-негайно з моменту отримання вимоги довести до відома та забезпечити виконання підлеглими, філіями, відділеннями, представництвами та іншими відокремленими підрозділами даної вимоги.

-особисто з'явитись 24 листопада 2017 року о 11:00 годині Голові правління Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» або особі, яка виконує його обов'язки до відділу за адресою: м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. № 6, 3 поверх, кабінет 2, з метою надання: доказів виконання даної вимоги; пояснень, відповідей на питання, у тому числі, стосовно причин руху коштів боржника на рахунках в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», необхідних для вирішення питання про притягнення винних осіб до відповідальності за порушення законодавства про виконавче провадження та складання протоколу про скоєння адміністративного правопорушення.

Непогоджуючись із вказаною вимогою позивач зазначає, що вимогу про усунення порушень законодавства про виконавче провадження від 15 листопада 2017 року № 24020-3-03/4 винесено в порушення положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Наведене зумовило Публічне акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» звернутись до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 15 листопада 2017 року № 24020-3-03/4 є такою, що винесена в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.16 № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404), який набрав чинності 05.10.2016.

Пунктами 6 та 7 Розділу XIII Закону № 1404 «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктами 3 і 8 частини першої статті 2 Закону № 1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності та співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а згідно з абз. 1 ч. 4 ст. 18 Закону, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Як свідчать матеріали справи, 11 серпня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах (надалі за текстом - постанова про арешт), якою накладено арешт на кошти та інші цінності боржника - Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та його відокремлених підрозділів, що обліковуються на всіх рахунках і вкладах, у тому числі відкритих в Публічному акціонерному товаристві «Банк інвестицій та заощаджень» у межах суми стягнення за зведеним ВП № 39951778 в розмірі 13 276 874,12 грн.

Копія постанови про арешт була направлена для виконання до банківських установ, в тому числі Публічному акціонерному товариству «Банк інвестицій та заощаджень» разом із супровідним листом-вимогою від 11 серпня 2016 року №14410-3-03.4, якою банк було зобов'язано в триденний строк з моменту отримання постанови про арешт повідомити відділ про прийняття її до виконання та про залишок грошових коштів на рахунках на момент їх арешту, а також про арешти, які були накладені на кошти боржника до отримання постанови від 11 серпня 2016 року.

Також банку було роз'яснено, що згідно статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Звернено увагу, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі відкриття рахунка клієнтом, щодо якого існує публічне обтяження рухомого майна, накладене державним виконавцем, банк зупиняє видаткові операції з такого рахунка на суму обтяження та повідомляє державному виконавцеві про відкриття рахунка.

Також, відповідачем офіційно повідомлено банк, що у відношенні боржника Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та його відокремлених підрозділів існує публічне обтяження рухомого майна, грошових коштів та інших цінностей, накладене державним виконавцем в державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 15930988 від 11 серпня 2016 року.

У відповідь на постанову про арешт коштів боржника від 11 серпня 2016 року, позивачем було повідомлено відповідачу листом № 08-0/08-1608 від 17 серпня 2016 року про те, що Дочірнє підприємство "Запорізький облавтодор" ВАТ "Автомобільні дороги України" не є клієнтом Позивача.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника встановлено статтею 48 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-III «Про виконавче провадження».

Зокрема, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Таким чином звернення стягнення на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах відбувається шляхом накладення арешту.

Згідно матеріалів виконавчого провадження Дочірнім підприємством «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», було відкрито 06 липня 2017 року новий рахунок № 01 в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», МФО 380281, а отже до коштів, що на ньому обліковуються, мало бути застосовано вищезгаданий арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 6.4. ст. 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що у разі відкриття рахунка клієнтом, щодо якого існує публічне обтяження рухомого майна, накладене державним виконавцем, банк зупиняє видаткові операції з такого рахунка на суму обтяження та повідомляє державному виконавцеві про відкриття рахунка. Відновлення видаткових операцій на рахунках такого клієнта здійснюється у разі, якщо державний виконавець не повідомив про прийняте рішення щодо накладення арешту у встановлений строк після отримання повідомлення про відкриття нового рахунку.

Частина 2 ст. 4 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачає, що публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Пункт 10.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21.01.04 за № 22, передбачено, що банк, у якому відкрито рахунки (рахунок) клієнта, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів.

Пункт 10.9. вказаної Інструкції передбачає, що кошти, які арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Таким чином, наявність публічного обтяження на кошти боржника вже забороняє банку вчиняти будь які дії з коштами, на які існує публічне обтяження, незалежно від того, чи новий це рахунок боржника, чи був він раніше клієнтом банку на момент отримання постанови про арешт коштів чи ні.

Згідно виписки про рух коштів, в період з 06 липня 2017 року (дата відкриття боржником рахунку) по 24 липня 2017 року, під час дії постанови про арешт від 11 серпня 2016 року, мали місце дії з коштами боржника, так як операції на рахунку №01 були зупиненні банківською установою лише 24 липня 2017 року на виконання вимоги державного виконавця відділу від 17 липня 2017 року № 15211-3-034 та постанови від 17 липня 2017 року, направленої з метою усунення порушень законодавства «Про виконавче провадження», а не 06 липня 2017 року - в день відкриття боржником рахунку № 01 в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» на підставі постанови про арешт від 11 серпня 2016 року.

Так, операції з коштами, які обліковувалися на рахунку № 01 в період з 06 липня 2017 року по 24 липня 2017 року були заборонені статтею 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. ст. 48, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження», що набрав чинності 05 жовтня 2016 року та іншими нормативними актами, адже в разі накладення арешту здійснюється зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб. Тому всі отримувачі вищезгаданих коштів є неналежними.

Також, банківською установою не було дотримано вимог статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають, що арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що вимога Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 15 листопада 2017 року № 24020-3-03/4 є такою, що винесена в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.