Справа № 816/775/18
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/775/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гнітько О.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Котенка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування актів та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07.03.2018 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі - ГУ НП в Полтавській області, відповідач) про:

- визнання бездіяльності протиправною;

- скасування акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, за формою Н-5 від 19.10.2017 відносно ОСОБА_1 та акту за формою НТ про нещасний випадок невиробничого характеру №26 від 19.10.2017;

- зобов'язання провести повторне розслідування нещасного випадку та скласти акт форми Н-5 та акт форми Н-1, встановивши факт настання нещасного випадку за участю лейтенанта поліції ОСОБА_1 в період проходження служби та при виконанні службових обов'язків.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що комісією при складанні спірних актів про нещасний випадок не дотримано вимоги Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом МВС України від 27.12.2002 №1346. Вважає, що в його діях відсутні підстави, передбачені пунктом 3.11 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346, які тягнуть за собою визнання факту, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

05.04.2018 до суду надійшов відзив на позов (а.с.60-66), в якому відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що оскаржувані акти форми НТ №26 від 19.10.2017 та Н-5 від 19.10.2017 прийнято та складено з дотриманням Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346, з урахуванням усіх встановлених на той час обставин нещасного випадку. Зазначав також, що вимога про зобов'язання провести повторне розслідування нещасного випадку та скласти акт форми Н-5 та акт форми Н-1, встановивши факт настання нещасного випадку за участю лейтенанта поліції ОСОБА_1 в період проходження служби та при виконанні службових обов'язків, є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволені, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши вступне слово позивача, представників сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Наказом ГУ НП в Полтавській області від 01.03.2017 № 74-о-с ОСОБА_1 з 01.03.2017 призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (а.с.135).

22 червня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького ВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 та інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького ВП ГУПН майора поліції ОСОБА_4

Наказом ГУ НП в Полтавській області "Про призначення та проведення службового розслідування" від 23.06.2017 № 697 призначено службове розслідування за фактом скоєння 22.06.2017 ДТП у м. Кременчук по проспекту Полтавському за участю оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького ВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 та інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького ВП ГУПН майора поліції ОСОБА_4 (а.с.80).

Також наказом ГУ НП в Полтавській області № 757 від 04.07.2017 створено комісію для спеціального розслідування групового нещасного випадку, який мав місце 22.06.2017 з оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького ВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 та інспектором сектору реагування патрульної поліції № 4 Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького ВП ГУПН майора поліції ОСОБА_4 /а.с. 68/. На підставі наказу ГУ НП в Полтавській області від 19.10.2017 № 1174 внесено зміни до складу вказаної комісії /а.с. 68, зворот/.

Матеріалами спеціального розслідування групового нещасного випадку, копії яких наявні у справі, підтверджено наступні обставини.

Так, на па підставі письмового рапорту начальника сектору кримінальної поліції Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП майора поліції ОСОБА_5 від 22.06.2017 за погодженням /за резолюцією/ з начальником Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 22.06.2017 проведена заміна члена добового наряду - оперуповноваженого СКП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 на оперуповноваженого СКП лейтенанта поліції ОСОБА_1 з причини задіяння ОСОБА_7 в оперативно-розшукових заходах по документуванню наркозлочинів на території Кременчуцького району.

Про здійснену заміну доведено до відома виконуючого обов'язки начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 Кременчуцького РВП підполковника поліції ОСОБА_8, чергового сектору реагування патрульної поліції № 4 Кременчуцького РВП ОСОБА_9, а також старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 та лейтенанта поліції ОСОБА_1

Після проходження цільового інструктажу /згідно запису № 1833 у журналі реєстрації інструктажів про заходи безпеки при поводженні з табельною вогнепальною зброєю/ та отримання зброї /згідно запису за 22.06.2017 у книзі видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів та запису у книзі нарядів/ лейтенант поліції ОСОБА_1 заступив на службу у складі СОГ в якості оперуповноваженого під керівництвом виконуючого обов'язки начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 Кременчуцького РВП підполковника поліції ОСОБА_8 (а.с.89-90, 98-100).

За наказом в.о. начальника СРПП № 4 підполковника поліції ОСОБА_8 лейтенант поліції ОСОБА_1 пройшов медичний огляд водія та передрейсовий інструктаж водіїв Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП, про що зазначено у журналі щомісячного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв від 22.06.2017 під записом № 2238 та у журналі обліку інструктажів водіїв від 22.06.2017 під записом № 9 (а.с.88, 96-97).

Під час несення служби у складі СОГ 22.06.2017 ОСОБА_1 здійснював виїзди на виклики громадян та повідомлення про злочини на службовому автомобілі ВАЗ 21093 з реєстраційним номером НОМЕР_2 (на синьому фоні), ключі від якого разом з дорожнім листом були надані йому в.о. начальника СРПП № 4 підполковником поліції ОСОБА_8 (а.с87).

Цього ж дня близько о 17.15 у м. Кременчук по проспекту Полтавському сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21093 з реєстраційним номером НОМЕР_2 (на синьому фоні) під керуванням лейтенанта поліції ОСОБА_1 та автомобіля ВАЗ 21104 з реєстраційним номером НОМЕР_3 під керуванням громадянина ОСОБА_10

У результаті ДТП лейтенант поліції ОСОБА_1, лейтенант поліції ОСОБА_4, а також ОСОБА_10 і пасажир ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості.

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 20.07.2017, в якому зафіксовано порушення лейтенантом поліції ОСОБА_1 вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, пункту 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пункту 4 Додатку 15 до наказу ГУНП від 01.02.2017 № 133 "Про закріплення службового транспорту" (а.с.81-86).

За результатами проведеного спеціального розслідування нещасного випадку комісія прийшла до висновку: нещасний випадок із лейтенантом поліції ОСОБА_1 трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, оскільки останній порушив вимоги наказу ГУНП від 01.02.2017 №133 "Про закріплення службового автотранспорту"; нещасний випадок із майором поліції ОСОБА_4 трапився в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

19.10.2017 був складений акт за формою Н-5* спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 22.06.2017 близько 17 год. 15 хв. (а.с.70-72) та акт №26 за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру (а.с.73-75).

Позивач, не погоджуючись з вказаними актами, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку правомірності актів за формою Н-5* від 19.10.2017 відносно ОСОБА_1 та акту за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру №26 від 19.10.2017 та обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні врегульовані Законом України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-ХІІ (надалі - Закон № 2694).

Статтею 1 Закону № 2694 визначено поняття охорони праці - як системи правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до статті 14 вказаного Закону працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

За приписами статті 22 Закону №2694 встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

Підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України - є Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України", затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404 (надалі - Порядок №1346), який розроблено з метою врегулювання питань, пов'язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

За змістом пункту 2.1 Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Відповідно до пункту 2.2. Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Згідно із пунктом 2.4. Порядку № 1346 якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Пунктом 4.1. Порядку № 1346 передбачено, що спеціальному розслідуванню підлягають, зокрема, групові нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися одночасно з двома і більше працівниками, незалежно від тяжкості ушкодження їх здоров'я.

Згідно із пунктом 4.6. Порядку № 1346 за результатами розслідування складається акт спеціального розслідування за формою Н-5* (додаток 4), а також оформляються інші матеріали, передбачені пунктом 4.13 цього Порядку, у тому числі карта обліку професійного захворювання (отруєння) на кожного потерпілого, якщо нещасний випадок пов'язаний з гострим професійним захворюванням (отруєнням).

В акті спеціального розслідування нещасного випадку, який стався внаслідок аварії, зазначаються категорія аварії та розмір заподіяної під час цієї аварії матеріальної шкоди.

Акт спеціального розслідування підписується головою і всіма членами комісії із спеціального розслідування. У разі незгоди зі змістом акта член комісії у письмовій формі викладає свою окрему думку.

Акт за формою Н-1* (НТ*) на кожного потерпілого складається відповідно до акта спеціального розслідування у двох примірниках, підписується головою та членами комісії із спеціального розслідування і затверджується керівником вищого підрозділу протягом доби після одержання цих документів.

Відповідно до пункту 3.9 Порядку №1346, комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: - припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; - вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; - охорони і забезпечення громадського порядку; - несення постової чи патрульної служби; - виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; - забезпечення безпеки дорожнього руху; - участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; - виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов'язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; - перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; - підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; - проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; - проведення навчання, тренувань, обов'язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; - використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; - провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; - прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; - прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Пунктом 3.11 Порядку № 1346 передбачено, що комісія визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, не пов'язаних з виконанням службових обов'язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, 3.11; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Встановивши, що нещасний випадок із позивачем стався унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни, згідно із пунктом 3.11. Порядку № 1346, комісія відповідача склала оскаржувані акти з висновком про те, що нещасний випадок, що стався зі ОСОБА_1, трапився у період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Зокрема, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 порушено вимоги наказу ГУНП в Полтавській області від 01.02.2017 №133 "Про закріплення службового автотранспорту".

Так, наказом ГУ НП у Полтавській області "Про закріплення службового автотранспорту" від 01.02.2017 № 133 за працівниками підрозділів ГУ НП в Полтавській області закріплено службовий автотранспорт згідно з додатками (а.с.100 зворотній бік).

Відповідно до пункту 4 додатку 15 до вказаного наказу службовий автомобіль ВАЗ 21093 з реєстраційним номером НОМЕР_2 закріплений за працівниками Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП згідно списку (а.с.101).

Суд зазначає, що у списку працівників, за якими закріплено зазначений автомобіль, лейтенант поліції ОСОБА_1 не значиться.

З огляду на це члени комісії щодо спеціального розслідування групового нещасного випадку встановили у діях ОСОБА_1 недотримання наказу ГУ НП в Полтавській області "Про закріплення службового автотранспорту" від 01.02.2017 № 133.

Суд звертає увагу, що 22.06.2017 з 12.00 дня позивач перебував у підпорядкуванні сектору реагування патрульної поліції № 4 Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП у складі СОГ в якості оперуповноваженого.

Завдання, основні напрями організації роботи, обов'язки і права працівників патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України регулюються Положенням про патрульну службу МВС, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.07.2015 № 796, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.07.2015 за № 777/27222 /далі по тексту - Положення/.

Згідно з розділом IX Положення організацію діяльності, контроль за діяльністю патрульної служби здійснює начальник Департаменту патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України. Начальник патрульної служби в межах повноважень, на основі та на виконання чинного законодавства видає накази організаційно-розпорядчого характеру і приймає рішення, організовує та контролює їх виконання.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV визначено, що наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати.

Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі.

У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.

Скасувати наказ має право тільки начальник, який видав відповідний наказ, або старший прямий начальник.

Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк.

У разі одержання наказу, який суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що повинен негайно поінформувати начальника, який віддав наказ, а в разі підтвердження цього наказу - письмово поінформувати старшого прямого начальника

Виходячи зі змісту наведених норм, накази повинні відповідати таким умовам: 1) виходити від начальника; 2) носити характер однозначного, обов'язкового до виконання веління; 3) в обов'язковому порядку бути доведеними до відома працівника.

Судом встановлено, що ані висновок службового розслідування від 20.07.2017, ані акт спеціального розслідування групового нещасного випадку, за формою Н-5 від 19.10.2017, ані акт за формою НТ про нещасний випадок невиробничого характеру №26 від 19.10.2017 не містять жодного доказу ознайомлення позивача зі змістом наказу ГУ НП в Полтавській області "Про закріплення службового автотранспорту" від 01.02.2017 № 133 станом на 22.06.2017. У ході спеціального розслідування комісією взагалі не встановлювався факт ознайомлення позивача з вказаним наказом.

В ході розгляду справи відповідачем також не надано суду доказів ознайомлення позивача зі змістом наказу ГУ НП в Полтавській області "Про закріплення службового автотранспорту" від 01.02.2017 № 133 станом на 22.06.2017.

За відсутності встановленого факту обізнаності позивача зі змістом наказу від 01.02.2017 № 133, виконання позивачем усного наказу виконуючого обов'язки начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_8, у підпорядкуванні якого знаходився позивач 22.06.2017, використання позивачем службового автомобіля ВАЗ 21093 з реєстраційним номером НОМЕР_2 у службових цілях з метою реагування на виклики громадян, визнається судом правомірним.

З відібраних у межах розслідування письмових пояснень ОСОБА_8 слідує, що службовий автомобіль був закріплений за ОСОБА_8, який і дав позивачу ключі від автомобіля та дорожній лист (а.с.110).

В ході судового розгляду встановлено, що жодний службовий автомобіль за лейтенантом поліції ОСОБА_13 не закріплений, у той час як його службовий обов'язок передбачав виїзди на виклики громадян, та що згідно письмових пояснень ОСОБА_14, відповідального за загальний контроль по дотриманню транспортної дисципліни, експлуатацію службового транспорту у Кременчуцькому РВП Кременчуцького ВП ГУНП, та ОСОБА_9, чергового сектору реагування патрульної поліції № 4, у штатному розкладі чергової частини відсутні посади водіїв, у зв'язку з чим керівництвом РВП було прийнято рішення про те, що водіями автомобілів заступають працівники добового наряду, в яких є посвідчення водія відповідної категорії та які мають достатні навики керування автомобілями (а.с.107-109).

Варто зазначити, що на підставі висновку службового розслідування за фактом травмування працівників Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького ВП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 та майора поліції ОСОБА_4 під час ДТП від 20.07.2017, в якому зафіксовано порушення лейтенантом поліції ОСОБА_1 вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, пункту 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пункту 4 Додатку 15 до наказу ГУНП від 01.02.2017 № 133 "Про закріплення службового транспорту", відповідачем був виданий наказ "Про порушення службової дисципліни працівниками Кременчуцького районного відділення поліції Кременчуцького ВП ГУНП та притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 25.07.2017 № 1005, згідно пункту 1 якого лейтенанту поліції ОСОБА_1 оголошено зауваження.

Однак постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №816/1881/17, яка набрала законної сили 12.12.2017, визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області "Про порушення службової дисципліни працівниками Кременчуцького відділення поліції Кременчуцького ВП ГУНП та притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 25.07.2017 №1005 (а.с.141 - 147).

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В силу наведених норм процесуального закону обставини, встановлені постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №816/1881/17, яка набрала законної сили 12.12.2017, мають преюдиційне значення при вирішенні спору у даній справі, оскільки ухвалюючи таку постанову, суд надав оцінку правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог наказу ГУНП в Полтавській області від 01.02.2017 № 133 "Про закріплення службового транспорту".

Суд також зауважує, що в ході спеціального розслідування групового нещасного випадку комісією не встановлено порушень позивачем службової (трудової) дисципліни.

Таким чином, враховуючи вищевикладене у сукупності, висновок комісії щодо спеціального розслідування групового нещасного випадку із працівниками БПОП ГУНП про нещасний випадок із лейтенантом поліції ОСОБА_1, який трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, оскільки останній порушив вимоги наказу ГУНП в Полтавській області від 01.02.2017 №133 "Про закріплення службового автотранспорту" не може бути визнаний обґрунтованими.

Отже, суд приходить до висновку, що акт спеціального розслідування групового нещасного випадку, за формою Н-5* від 19.10.2017 відносно ОСОБА_1 та акт за формою НТ* про нещасний випадок невиробничого характеру №26 від 19.10.2017 складені комісією без урахування усіх обставин, які мали значення для їх складання, а відтак підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано, в чому полягає бездіяльність відповідача, натомість в ході розгляду справ підтверджено, що відповідачем вжито заходів щодо організації спеціального розслідування групового нещасного випадку.

Відносно позовних вимог про зобов'язання провести повторне розслідування нещасного випадку та скласти акт форми Н-5 та акт форми Н-1, встановивши факт настання нещасного випадку за участю лейтенанта поліції ОСОБА_1 в період проходження служби та при виконанні службових обов'язків, суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження щодо складання актів про нещасний випадок за формами "Н-1*" та "Н-5*" є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією, якою наділена комісія уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про зобов'язання провести повторне розслідування нещасного випадку та скласти акт форми Н-5 та акт форми Н-1, встановивши факт настання нещасного випадку за участю лейтенанта поліції ОСОБА_1 в період проходження служби та при виконанні службових обов'язків, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Однак, з метою повного та належного захисту прав позивача, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати ГУ НП в Полтавській області провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався 22.06.2017 близько 17 год. 15 хв., на проспекті Полтавському в м. Кременчуці, відносно оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП ОСОБА_1, з урахуванням висновків суду.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою вказаної статті передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у загальній сумі 2819,20 грн, в тому числі, за позовні вимоги немайнового характеру 2114 грн 40 коп., за позовні вимоги майнового характеру - 704 грн 80 коп.

Суд зауважує, що позивачем помилково розцінено клопотання про стягнення судових витрат в якості вимог майнового характеру та зайво сплачено судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення немайнових позовних вимог ОСОБА_1, сума витрат зі сплати судового збору, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, складає 1057,20 грн (2114,40 /2).

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги, що 12.01.2018 між адвокатом ОСОБА_2, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю №1038 від 26.08.2011, виданого Полтавською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури (а.с.47), та клієнтом ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги (а.с.46), відповідно до пункту 1 адвокат бере на себе зобов'язання щодо надання клієнту юридичної допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів у будь-яких справах, участь в яких приймає клієнт, а клієнт зобов'язується оплатити вартість даної допомоги та вартість витрат, необхідних для виконання адвокатом своїх обов'язків за цим договором.

Відповідно до пункту 13 договору розрахунок наданих послуг здійснюється виходячи з розміру 40 відсотків мінімальної заробітної плати на день надання послуг, за одну годину роботи адвоката.

01.03.2018 між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складено акт прийняття виконаних робіт (а.с.49), в якому зазначено, що адвокатом надано, а клієнтом отримано правову допомогу, а саме: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції - на суму 704,80 грн /1 година/, отримання доказів для позовної заяви, виготовлення копій документів - на суму 704,80 грн /1 година/, підготовка та подання заяви до ГУНП в Полтавській області - на суму 704,80 грн /1 година/, підготовка та подання позовної заяви - на суму 1409,60 грн /2 години/, представництво та захист інтересів в суді (відвідування судових засідань) - на суму 2114,40 грн /3 години/, витрати пов'язані з прибуттям представника до суду - на суму 1800,00 грн /3 години/, всього на суму 7438,40 грн .

За юридичні послуги позивачем сплачено 7438,40 грн, в підтвердження чого надано квитанцію до прибуткового касового ордера від 01.03.2018 (а.с.50).

Згідно із частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що включені до акту прийняття виконаних робіт від 01.03.2018 такі послуги, як зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції - на суму 704,80 грн /1 година/, підготовка та подання заяви до ГУНП в Полтавській області - на суму 704,80 грн /1 година/ не стосуються підготовки та розгляду даної справи, а відтак не підлягають розподілу. Відносно послуги щодо представництва та захисту інтересів в суді (відвідування судових засідань) - на суму 2114,40 грн /3 години/, суд враховує, що загальна тривалість судових засідань у справі складає близько 2 годин: 10.05.2018 з 11:45 по 12:20 , 22.05.2018 з 15:02 по 16:29, про що свідчать відповідні протоколи судових засідань (а.с. 125 - 128, а.с. 148 - 150), відтак розподілу підлягають судові витрати на правову допомогу щодо представництва та захисту інтересів в суді (відвідування судових засідань) - на суму 1409,60 грн /2 години/. Також суд враховує, що витрати, пов'язані з прибуттям представника до суду, на суму 1800 грн не належать до витрат на професійну правничу допомогу, їх обсяг є непідтвердженим, а відтак останні не підлягають розподілу.

Суд вважає за можливе взяти до уваги включені до акту від 01.03.2018 наступні послуги адвоката: отримання доказів для позовної заяви, виготовлення копій документів - на суму 704,80 грн /1 година/, підготовка та подання позовної заяви - на суму 1409,60 грн /2 години/, представництво та захист інтересів в суді (відвідування судових засідань) - на суму 1409,60 грн /2 години/, всього на суму 3524 грн .

Заважаючи на викладене, а також з огляду на те, що адміністративний позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1762 грн. (3524 грн / 2).

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,39600, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області ( вул. Пушкіна, 83,м. Полтава,36000, ідентифікаційний код 40108630) про визнання бездіяльності протиправною, скасування актів та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати акт спеціального розслідування групового нещасного випадку, за формою Н-5 від 19 жовтня 2017 року в частині, що стосується ОСОБА_1, та акт за формою НТ про нещасний випадок невиробничого характеру №26 від 19 жовтня 2017 року.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м.Полтава, 36000, ідентифікаційний код 40108630) провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався 22 червня 2017 року близько 17 год. 15 хв., на проспекті Полтавському в м. Кременчуці, відносно оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кременчуцького РВП Кременчуцького ВП ГУНП ОСОБА_1, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83,м. Полтава,36000, ідентифікаційний код 40108630) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,39600, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1057 грн 20 коп. (одна тисяча п'ятдесят сім гривень двадцять копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1762 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 01 червня 2018 року.

Cуддя М.В. Довгопол