Справа № 820/5982/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/5982/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.

суддів: Зеленського В.В. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання - Струкової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 229 КАС України, у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2018р. (суддя Супрун Ю.О., повний текст складено 12.02.2018 р., м. Харків) по справі №820/5982/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАУКАТ" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛАУКАТ" (надалі за текстом - ТОВ "БЛАУКАТ"), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (надалі за текстом ГУ ДФС у Харківській області), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 24 липня 2017 року та № від 24 липня 2017 року, прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області на підставі акту перевірки № 7096/20-40-14-11-11/36370717 від 10.07.2017 року про результати позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАУКАТ" з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" (податковий номер 36226451) за період з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року та подальшої реалізації.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2018р. було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАУКАТ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 24 липня 2017 року та № НОМЕР_2 від 24 липня 2017 року, прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області на підставі акту № 7096/20-40-14-11-11/36370717 від 10.07.2017 року про результати позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАУКАТ" з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" (податковий номер 36226451) за період з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року та подальшої реалізації.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (, вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАУКАТ" (61052, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 56, ) судовий збір у сумі 16305 (шістнадцять тисяч триста п'ять) гривень 57 копійок.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач - ТОВ "БЛАУКАТ", пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи 12.03.2009 року, № 0043623, ідентифікаційний код юридичної особи № 36370717 та перебуває на обліку як платник податків в Центральній ОДПІ м. Харкові ГУ ДФС у Харківській області № 38419 від 17.03.2009 року. (т. 1, а.с. 14, 52-54).

На підставі направлення від 23.06.2017 року № 4269 виданого ГУ ДФС у Харківській області головним державним ревізором-інспектором відділу позапланових перевірок ризикових платників управління аудиту ГУДФС у Харківській області ОСОБА_1, відповідно до п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст. 82 Податкового Кодексу України (надалі за текстом ПК України) від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями ) та відповідно до наказу ГУ ДФС у Харківській області від 16.06.2017 року № 2617 проведена позапланова виїзна перевірка до ТОВ «БЛАУКАТ» (податковий номер 36370717) з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ «Компані «Плаза» (код 36226451) за звітній період декларування січень-липень 2016 року та подальшої реалізації.

ГУ ДФС у Харківській області 24.02.2017 року засобами поштового звязку направлено запит підприємству ТОВ «БЛАУКАТ» від 20.02.2017 року № 1305/10/20-40-14-08-18 про надання інформації та її документального підтвердження господарських відносин ТОВ «БЛАУКАТ» з ТОВ «Компані «Плазма» за звітний період декларування січень-липень 2016 року. Вищезазначений лист було повернуто 21.05.2017 року з відміткою «про закінчення терміну зберігання».

У звязку з ненаданням ТОВ «БЛАУКАТ» пояснень та їх документального підтвердження на обовязковий письмовий запит начальником ГУ ДФС у Харківській області було прийнято рішення про проведення позапланової виїзної перевірки.

Отже, на підставі направлення на виїзну позапланову перевірку від 23.06.2017 року № 4269 та наказу від 23.06.2017 року № 2760 виданого ГУ ДФС у Харківській області 26.06.2017 року здійснено вихід за юридичною адресою підприємства. Копію наказу від 23.06.2017 року № 2760 вручено під розписку директору ТОВ «БЛАУКАТ» 26.06.2017 року ОСОБА_2. З направленням на право проведення перевірки №4269 від 23.06.2017 року ознайомлено під підпис директора ТОВ «БЛАУКАТ» ОСОБА_2.

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 10.07.2017 року за №7096/20-40-14-11-11/36370717 про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «БЛАУКАТ» з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ «Компані «Плазма» за період з 01.01.2016 року по 31.07.2016 року та подальшої реалізації.

Відповідно до висновків акту перевірки, перевіркою було встановлено наступні порушення:

1. п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198, п.201.1, 201.10 ст.201 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті на загальну суму 32696 грн., у тому числі за лютий 2016 року у сумі 14312 грн., за березень 2016 року у сумі 4860 грн., за липень 2016 року у сумі 13524 грн..

2.Відсутність оформлення за звітні періоди декларування ПДВ за січень-липень 2016 року неправомірно визначених сум податкового кредиту та податкових зобовязань:

2.1. Порушено норми пп. «а» п.198.1 ст. 198, п.п.198.3 ст. 198, п.п. 192.1.2 п. 192.1 ст.192, п.198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України сум податкового кредиту при придбанні товарів чим встановлено завищення на загальну суму 506736 грн., у тому числі: за січень 2016 року у сумі 32363 грн., за лютий 2016 року у сумі 64563 грн., за березень 2016 року у сумі 97357 грн., за квітень 2016 року у сумі 109942 грн., за травень 2016 року у сумі 65697 грн., за червень 2016 року у сумі 34227 грн., за липень 2016 року у сумі 102587 грн.;

2.2. Порушено норми п. 185.1 ст. 185 та 187.1 ст. 187, п.п. 192.1.2 п. 192.1 ст. 192 ПК України чим встановлено завищення сум податкових зобовязань при продажу товарів на загальну суму 506736 грн., у тому числі: за січень 2016 року у сумі 25902 грн., за лютий 2016 року у сумі 65809 грн., за березень 2016 року у сумі 79509 грн., за квітень 2016 року у сумі 104229 грн., за травень 2016 року у сумі 56226 грн., за червень 2016 року у сумі 65999 грн., за липень 2016 року у сумі 109062 грн..

За результатами проведеної перевірки та складеного акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення від 24.07.2017 року за № НОМЕР_1, яким встановлено порушення п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 40870 грн., з яких за податковим зобовязанням 32696 грн., та за штрафними фінансовими санкціями 8174 грн.; податкове повідомлення-рішення від 24.07.2017 року за № НОМЕР_2, яким встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.п. 192.1.2 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст.201 ПК України та зменшено суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт,послуг) на суму 506736 грн., та зменшено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 539432 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями - рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його відзив, і не довів правомірності його дій щодо винесення податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 24.07.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що між підприємством ТОВ «БЛАУКАТ» в особі директора ОСОБА_2, (Покупець) та ТОВ «Компані «Плазма» в особі директора ОСОБА_3, (Постачальник) укладено Договір поставки № 12/6 від 03.01.2012 року (надалі за текстом - «Договір»). Згідно з витягу з договору № 12/6 від 03.01.2012 року предметом договору п. 1.1 в порядку та на умовах, визначених зазначеним договором, Постачальник зобовязується передати (поставити) Покупцеві, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити промислове обладнання та інструмент, надалі товар. Так, п.1.2 визначено загальну вартість договору яка становить 5500000 грн., та складена із договірної ціни на кожну одиницю товару, що є звичайною та кінцевою. Пунктами 2.1, 2.2 зазначено договору, постачальник зобовязаний передати товар Покупцю у кількості, в асортимент та у термін згідно наданих Покупцем заявок. Постачальник зобовязаний передати товар Покупцю високої якості, в іншому випадку Покупець має право на заміну товару неналежної якості та на відшкодування понесених збитків. Пунктом 3.1 зазначеного договору визначено що, товари відпускається Постачальником Покупцю у тарі (упаковці), згідно з вимогами державних стандартів, технічних умов або згідно з домовленістю сторін. Відповідно до п.4.1 договору оплата поставленого товару здійснюється на протязі 90 банківських днів з моменту отримання товару Покупцем, шляхом перерахування коштів на банківській рахунок Постачальника. Пунктами 4.2, 4.3 договору Покупець та Постачальник є платниками податку на прибуток на додану вартість на загальних підставах.

05.01.2015 року додатковою угодою № 2 до договору поставки № 12/6 від 03.01.2015 року між ТОВ «БЛАУКАТ» та ТОВ «Компані «Плазма» були внесені зміни а саме: п.1.2 Договору який викладений в наступній редакції, загальна вартість договору становить 15000000,00 та складена із договірної ціни на кожну одиницю товару, що є звичайною та кінцевою; п. 9 Договору, який викладений в наступній редакції Постачальник ТОВ «БЛАУКАТ» юридична адреса: 61204, м.Харків, пр.-т ОСОБА_4АДРЕСА_1, поштова адреса: 61052, м.Харків, а/с 10628, реквізити: р/р 8317 в ПАТ «УКРСОЦБАНК», МФО 300023, р/р 9344 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 351533, код 36370717, ІПН 6, Свідоцтво №100219708. Покупець ТОВ «Компані Плазма» адреса: 61108, Харківська область, м.Харків, пр.-т Академіка КурчатоваАДРЕСА_2, реквізити: р/с 3992 банк АТ «ПроКредит Банк», МФО 320984, р/р 0420 в ПАТ КБ «Приват Банк», МФО 351533, код ЕГРПОУ 36226451, ІНН 16, свідоцтво № 100198989. Пунктом 3 додаткової угоди № 2 від 05.01.2015 року зазначено, що сторони домовились продовжити термін дії Договору № 12/6 від 03.01.2012 року, та у звязку з цим було викладено в наступній редакції Договору, а саме: п.8.1 Договір набуває чинності з моменту його підписання та дії до 31.12.2016 року. Закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності за порушення, яке мало місце під час дії Договору. Всі інші умови договору № 12/6 від 03.01.2012 року, залишено було без змін.

ТОВ «БЛАУКАТ» в період з січня по липень 2016 року документально оформлено придбання у ТОВ «Компані Плазма» товару на загальну суму 3236594,88 грн., у тому числі ПДВ 53432,48 грн..

ТОВ «Компані «Плазма» зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в Київській ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області як платник податків. Основним видом діяльності ТОВ «Компані «Плазма» код КВЕД 46.69 Оптова торгівля машинами й устаткуванням. Дата реєстрації підприємства 30.01.2009 року та реєстрації як платника ПДВ від 16.02.2009 року. (т.4, а.с. 84-86).

Підприємством ТОВ «Компані «Плазма» видані на адресу ТОВ «БЛАУКАТ», зареєстровані податкові накладні які містять усі необхідні реквізити, передбачені положеннями норм чинного законодавства, на загальну суму 3236594,88 грн., у т.ч. ПДВ 539432,48 грн., що не заперечується податковим органом в акті перевірки. Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображених у ЄРПН, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ на загальну суму 539432,48 грн., у т.ч. січень 2016 року у розмірі 40653,38 грн., за лютий 2016 року у розмірі 70584,77 грн., за березень 2016 року у розмірі 102216,54 грн., за квітень 2016 року у розмірі 109942,25 грн., за травень 2016 року у розмірі 65697,15 грн., за червень 2016 року у розмірі 34227,17 грн., за липень 2016 року у розмірі 116111,28 грн..

ТОВ «БЛАУКАТ» до перевірки були надані видаткові накладні, які були отримані від ТОВ «Компані «Плазма» на загальну суму 3236594,88 грн., у т.ч. ПДВ 539432,48 грн., що не заперечується податковим органом та підтверджується актом перевірки.

Сплата по Договору за періоди січень-липень ТОВ «Блаукат» було здійснено безготівкове з розрахункового рахунку на загальну суму 3380000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи платіжними дорученнями. ( т. 1 а.с.70-87).

ТОВ «БЛАУКАТ» до перевірки було надано товарно-транспортні накладні (надалі за текстом ТТН) щодо перевезення товару від ТОВ «Компані «Плазма», в яких пункт навантаження вказаний: м. Харків, вул. Текстильна, 66 до пункту розвантаження: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 56, що не заперечується податковим органом в акті перевірки та підтверджується матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції оцінивши наявні в справі докази, відмітив, що матеріалами справи додатково підтверджено факт виконання позивачем та контрагентами позивача зобов'язань за спірними правочинами. Копії витребуваних судом і долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, відповідності спірних правочинів вимогам закону відповідачем ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не пред'являлось.

На час укладання та виконання зазначених вище договорів позивач та його контрагент були зареєстровані як юридичні особи та були платниками податку на додану вартість.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи з вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенні таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативної або фінансового лізингу.

У відповідності до п. 198.2. ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Колегія судів зазначає, що зауважень щодо правильності оформлення та форми податкових накладених у податкового органу не виникло. На час виконання умов договору та видачі податкових накладних підприємства були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій, а тому посилання податкового органу на те, що подані платником документи не дозволяють встановити реальність виконання розглядуваних операцій та факт їх використання у господарській діяльності товариства, є помилковими.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що незначні недоліки у заповненні бухгалтерських документів не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Більш того, вони не є підставою для висновку про нереальність здійснення господарської операції та про обґрунтованість рішення органу доходів і зборів щодо нарахування податкового зобов'язання. Таким чином, помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків.

Щодо посилань апелянта, щодо аналізу придбання та доставки товару ТОВ «БЛАУКАТ» від ТОВ «Компані «Плазма» яке викликає сумнів у податкового органу з підстав здійснення перевезення такого великого обсягу товару легковим автомобілем вантажопід`ємністю 750 кг., яке не знайшло свого підтвердження в ході судового засідання та спростовується матеріалами справи.

Так судом першої інстанції було встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що між ТОВ «БЛАУКАТ» (Замовник) та ТОВ «Нова Пошта» (Виконавець) 30.09.2011 року був укладений договір № 15731 про надання транспортно-експедиторських послуг, згідно з яким предмет договору п.1.1, п.1.2 виконавець надає транспортно-експедиторських послуги Замовнику, відповідно до його замовлення та ТТН на умовах, що вказані у цьому договорі та за надані послуги Замовник сплачує Виконавцю винагороду, згідно діючих у Виконавця тарифів та додатково 0,5% комісійних від розміру оголошеної вартості вантажу. Обовязком виконавця в п.2.1 є своєчасно доставити вантаж, згідно з ТТН Замовника та умовами зазначеного договору. Строк дії договору встановлюється з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2012 року. ( т.1, а.с. 143-144).

Також, між ТОВ «БЛАУКАТ» (Клієнт) та ТОВ «Транспортна компанія «САТ» (Перевізник) було укладено договір перевезення вантажів № 1977Н від 02.01.2014 року, яким предметом зазначеного договору є п.1.1 клієнт надає для перевезення вантажі, а перевізник зобовязується здійснити їх перевезення автомобільним транспортом і надати інші послуги по перевезенню вантажів на території України. Пунктом 2.1 визначено умови перевезення яке здійснюється на підставі ТТН, належним чином оформленою за формою, встановленої Перевізником. Зазначений договір набув чинності з моменту його підписання та діяв до 31.12.2016 року. (т.1, а.с.141-142).

Крім того, виконання усіх вищезазначених угод підтверджується видатковими накладними, актами приймання-передачі на зберігання, актами приймання-передачі товару на комісію, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, рахунками на оплату, платіжними дорученнями, виписками по особовому рахунку позивача, митними деклараціями, звітами комісіонерів, які є в наявності в матеріалах справи.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем під час судового розгляду було доведено належними та допустимими доказами факт реальності укладених із контрагентом господарських операцій, та як наслідок, правомірність формування суми податкового кредиту з податку на додану вартість суми витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Законом передбачено чіткий перелік підстав, які дають право на податковий кредит. Ці підстави дотримані позивачем в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі також "ЄСПЛ"). Дані рішення згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, ч.2 ст.8 КАС України вимагає врахування практики ЄСПЛ при вирішенні справ.

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування"отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб,яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Додатково суд апеляційної інстанції взяв до уваги той факт, що згідно з змістом суджень відповідача, котрі викладені в акті висновок суб'єкта владних повноважень про відсутність факту реального вчинення господарських операцій спірних правочинів вмотивований посиланням на проведенні заходи податкової інспекції на обліку в якій знаходяться контрагенти позивача. Однак в силу ст.70 КАС України судження органу державної податкової служби України про нереальність укладених суб'єктом господарювання правочинів не може бути визнано належним, допустимим і достатнім доказом невідповідності правочинів вимогам закону.

Відповідачем до суду не надано жодних доказів, що укладені між позивачем та контрагентами у спірних правовідносинах договори в судовому порядку оспорювався, є такими, що набули законної сили, рішення судів з приводу визнання вказаного договору недійсним.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення про нарахування позивачу суми грошового зобов'язання, податковий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а тому вони є незаконними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованість висновків акту перевірки, колегія суддів вважає, що правочини відповідають положенням норм чинного законодавства України.

Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2018 по справі № 820/5982/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови виготовлено 04.06.2018 року.