Справа № 367/2613/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 367/2613/17 Головуючий у 1 інстанції: Пархоменко О.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Губської Л.В. Кондратенко Я.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту забезпечення діяльності державної кримінально-виконавчої служби України на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Департаменту забезпечення діяльності державної кримінально-виконавчої служби України про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Департаменту забезпечення діяльності державної кримінально-виконавчої служби України про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнано неправомірною відмову Департаменту забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України у направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області документів для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_5

Зобов'язано Департамент забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України направити документи, перелік яких визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсії (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_5

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач - Департамент забезпечення діяльності державної кримінально-виконавчої служби України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що для призначення пенсії за віком позивачеві Закон України 2262 визначає, як обов'язкову вимогу наявність саме календарної вислуги, а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні.

16 травня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

21 травня 2018 року від Департаменту забезпечення діяльності державної кримінально-виконавчої служби України надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 з 20.07.1995 року по 18.06.2006 року проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Наказом Департаменту забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України № ДЗД/16-14/179-17 від 02.02.2017 року ОСОБА_5 звільнено із займаної посади начальника відділу обслуговування мереж передачі даних і зв'язку внутрішніх систем безпеки Департаменту забезпечення діяльності Державної пенітенціарної служби України, на підставі п. 4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку із скороченням штатів).

На день звільнення позивач мав спеціальне звання підполковника внутрішньої служби та вислугу років у пільговому обчисленні 24 роки 11 місяців 12 днів, що відповідно до положень Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» надавало йому право на отримання довічної пенсії за вислугу років на умовах п. а ст. 12 Закону № 2262.

09.02.2017 року позивач звернувся до Департаменту забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України із заявою про підготовку необхідних для призначення пенсій документів та направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Листом від 15.02.2017 року за вих. № ДЗД/16-15/173-17 Департаментом забезпечення діяльності Держаної кримінально-виконавчої служби України позивачу надано відповідь про те, що, відповідно до статті 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії приймає орган Пенсійного фонду України. Також, зазначено, що, відповідно до статті 12 вищезазначеного Закону, право на пенсійне забезпечення мають особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які на день звільнення, період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року, мають вислугу 23 календарних роки і більше. Таким чином, призначення пенсії за вислугу років не належить до компетенції ДЗД ДКВС України, а отже, відсутні підстави для надання йому відповідних документів.

Позивач не погоджується із відмовою відповідача щодо призначення пенсії, а тому звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Так, відповідно до п."б" ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", право на пенсійне забезпечення мають особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно пункту "а" ч.1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Положеннями ч.1 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Відповідно до ч. 4 цієї статті, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Згідно ч.1 ст. 2 вказаного Закону, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, з аналізу положень якого можна дійти висновку, що пільгова вислуга років враховується саме при призначенні виду пенсії та не ставиться в залежність від наявності виключно календарної вислуги років.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (далі по тексту - Порядок № 3-1).

Пунктом 1 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

Отже, саме на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Судом встановлено, що, відповідно до листа Департаменту забезпечення діяльності Держаної кримінально-виконавчої служби України від 15.02.2017 року за вих. № ДЗД/16-15/173-17, позивачу відмовлено у направленні матеріалів до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у зв'язку із відсутністю у нього необхідної кількості календарної вислуги років, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на умовах Закону № 2262.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що, згідно розрахунку вислуги для призначення пенсії ОСОБА_7 від 07 березня 2017 року, наданого відділом кадрової роботи ДЗД ДКВС України, вислуга років позивача станом на 02.02.2017 р. складає 24 роки 11 місяців 12 днів (а.с.55).

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про визнання неправомірною відмову Департаменту забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України у направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області документів для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_5 та зобов'язання Департамент забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України направити документи, перелік яких визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсії (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пенсії за вислугу років позивачу.

Посилання апелянта на відсутність календарної вислуги років у позивача для призначення останньому пенсії за вислугою років суперечать чинному законодавству, оскільки, у відповідності до норм, як Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", так і Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", визначено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії.

З аналізу норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Порядку № 393, колегія суддів дійшла висновку, що приписи закону не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності виключно календарної вислуги. Крім того, нормами вказаних нормативно правових актів не встановлено виключень того, що роки вислуги в пільговому обрахуванні не можуть зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, а впливають лише на її розмір.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 09.12.2014 року та в ухвалі Вищого адміністративного суду від 05.11.2015 (К/800/46432/14).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту забезпечення діяльності державної кримінально-виконавчої служби України залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Губська Л.В.
Повний текст постанови виготовлено 29.05.2018 року