Справа № 826/4491/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

24 травня 2018 року справа №826/4491/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
доГоловного управління Держгеокадастру у Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Київській області)
про1). визнання протиправним рішення відповідача від 13 грудня 2016 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво; 2) визнання протиправним рішення відповідача від 26 січня 2017 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво; 3) визнання першочергового права позивача на виділення даної земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, як учаснику бойових дій (учаснику АТО) згідно статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" під садівництво; 4) зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав протиправності відмов відповідача у задоволенні заяви у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво, посилаючись на те, що відповідь (відмова) відповідача не відповідає нормам чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4491/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову вказав про відповідність своїх рішень вимогам чинного законодавства.

В судовому засідання 02 жовтня 2017 року позивач позовні вимоги підтримав; відповідач свого представника до суду не направив, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із клопотанням в порядку статті 118 Земельного кодексу України від 21 листопада 2016 року, в якому просив надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, розташованої в Обухівському районі Київської області, у власність для ведення садівництва.

За результатами розгляду вказаного клопотання відповідач у листі від 13 грудня 2016 року №М-37186/0-17690/6 відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, оскільки запитувана позивачем земельна ділянка розташована на землях лісогосподарського призначення.

Разом з цим, відповідно до листа Київського обласного та по місті Києву управління лісового та мисливського господарства Держлісагенства України від 07 липня 2016 року №04-35/1473, запитувана позивачем земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) за ДП "Київський лісгосп" не обліковується.

На підставі зазначеного, позивач 04 січня 2017 року повторно звернувся до відповідача із аналогічним клопотанням.

Проте, листом від 26 січня 2017 року №М-145/0-921/6-17 відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, оскільки на бажану до відведення земельну ділянку вже прийнято рішення, стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на іншу особу.

Вирішуючи питання про протиправність відмов відповідача та наявність першочергового права у позивача на отримання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва (кадастровий номер НОМЕР_1), суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частин дев'ятої та десятої статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Частина четверта статті 122 Земельного кодексу України передбачає, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Зазначені праві норми вказують, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, мають право реалізувати таке право шляхом подання клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, за результатами розгляду яких відповідні уповноважені органи приймають одне із рішень - про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову у наданні дозволу; у свою чергу підставою для такої відмови може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

ГУ Держгеокадастру у Київській області, відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою вперше зазначило, що визначена земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) розташована на землях лісогосподарського призначення.

Однак, вказане спростовується листом Київського обласного та по місті Києву управління лісового та мисливського господарства Держлісагенства України від 07 липня 2016 року №04-35/1473; крім того, згідно витягу з Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 є державною власністю та відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що спірна земельна ділянка розташована на землях лісогосподарського призначення.

Друга відмова відповідача на заявлену позивачем земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 була мотивована відведенням спірної земельної ділянки іншій особі.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, відведена іншій особі.

Посилання відповідача на наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області від 13 грудня 2013 року №КИ/:01:002/00010550, яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблено проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, розташованої на території Української міської ради Обухівського району Київської області, відхиляються судом, оскільки вказаний наказ не містить відомостей про земельну ділянку, яку хоче отримати ОСОБА_1

Крім того, згідно з абзацом першого пункту чотирнадцятого статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги як, першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Наявна у справі копія посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2, виданого 24 березня 2016 року Службою безпеки України, підтверджує, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що свідчить про наявність у позивача права на першочергове відведення земельних ділянок.

Суд також не звертає увагу, що відповідачем не наведено визначених у статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, щодо невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

При вирішенні спору суд також враховує, що заявлений позивачем розмір земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, знаходиться у межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, визначених пунктом "в" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача про протиправність відмов відповідача у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво та наявність у позивача першочергового права на отримання спірної земельної ділянки.

Разом з тим, про таке право може бути встановлено лише у мотивувальній частині рішення, оскільки відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд не наділений повноваженнями прийняти рішення про визнання права позивача у разі задоволення позову.

Відтак, зважаючи на те, що судом встановлено протиправність відмов відповідача у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою для відведення у власність земельної ділянки, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 04 січня 2017 року, з урахуванням висновків даного рішення.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи наведену правову норму, з огляду на те, що у межах спірних правовідносин доведено протиправність відмов відповідача, суд вважає, що для повного захисту прав та інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 04 січня 2017 року з урахуванням висновків даного рішення.

Суд зауважує про відсутність можливості зобов'язати відповідача прийняти рішення про , що не вправі зобов'язувати суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення за результатами розгляду звернення особи, оскільки у справі відсутні відповідні документи з якими позивач звертався до відповідно до ГУ Держгеокадастру у Київській області з метою відведення земельної ділянки.

Поряд з цим, суд звертає увагу відповідача на те, що при прийнятті у подальшому рішення за результатами розгляду клопотання позивача, відповідач не вправі відмовити позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою з тих самих підстав, за яких відмови відповідача визнані протиправними у судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своїх відмов з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (03134, АДРЕСА_1) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14; ідентифікаційний код 39817550), викладену у листі від 13 грудня 2016 року №М-37186/0-17690/6, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво.

3. Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області, викладену у листі від 26 січня 2017 року №М-145/0-921/6-17, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення запитуваної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) у власність під садівництво.

4. Вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04 січня 2017 року, з урахуванням висновків даного рішення.

5. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко