Справа № 821/533/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/533/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гомельчука С.В.,

при секретарі: Кукульник Я.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

19.03.2018р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 05.04.2018р., просить визнати дії Головного управління ДФС у Херсонській області (далі по тексту - відповідач, ДФС, податковий орган) щодо проведення документальної планової виїзної перевірки протиправними та скасувати винесені на підставі проведеної перевірки рішення від 14.12.2017р.:

-податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 510,0грн.;

-податкове повідомлення-рішення від № НОМЕР_2 про збільшення суми податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 187430,01грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 46857,51грн., разом на суму 234 287,52грн.;

-податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 про збільшення суми податкового зобовязання за платежем військовий збір на 10555,64грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 2638,91грн., разом у сумі 13 194,55грн.;

-податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 15271.00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 3817,75 грн., разом у сумі 19088,75 грн.;

-вимогу №Ф- про сплату боргу (недоїмки) заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 28.11.2017р. в розмірі 252 205,50 грн.;

-рішення № про застосування штрафних санкцій в розмірі 37962,31 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 252205,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом відповідача № 886 від 10.10.2017р. призначено проведення документальної планової виїзної перевірки позивача починаючи з 23.10.2017 р. Проте, наказом № 948 від 25.10.2017р. податковим органом визнано нову дату перевірки - з 08.11.2017р. та залучено другого перевіряючого (наказ № 1031 від 08.11.2017р.). Перевіряючі 08.11.2017 р. не були допущені позивачем до перевірки у звязку з непредявленням правових підстав для її проведення, про що було складено відповідний акт. Оскільки відбувся недопуск до перевірки, перевірка не розпочалася. Не зважаючи на це, податковим органом складено акт документальної перевірки від 28.11.2017р., який оскаржено позивачем до ДФС України в порядку ст. 56 ПК України. Не отримавши відповіді на скаргу у визначені законодавством строки, позивач повідомив ДФС України, що скарга його вважається задоволеною, а акт перевірки недійсним. Однак, 14.12.2017 року, на підставі недійсного акта перевірки, відповідачем складено рішення, які оскаржені до ДФС України в адміністративному порядку. Скарги позивача ДФС України залишило без задоволення. Просить визнати дії відповідача щодо проведення перевірки і винесення рішень протиправними та скасувати прийняті рішення.

Ухвалою суду від 22.03.2018р. у справі було відкрито спрощене провадження та призначено слухання справи на 10.04.2018р.

Заявою від 06.04.1028 р. позивач уточнив позовні вимоги.

За клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено до 15.05.2018р.

Представник відповідача 17.04.2018р. надав до суду відзив на адміністративний позов, де зазначив, що дії ДФС щодо проведення документальної планової виїзної перевірки позивача та оскаржувані рішення, прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства.

Позивач 23.04.2018р. подав відповідь на відзив.

За клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено до 22.05.2018р.

В день призначення справи сторони в судове засідання зявилися.

За клопотанням представника ДФС, погодженого з позивачем, суд замінив первісного відповідача належним відповідачем Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі.

Позивач і його представник позовні вимоги підтримали з підстав, визначених в позові та просили їх задовольнити. Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити зокрема, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Порядок проведення документальних планових перевірок передбачений ст. 77 ПК України.

Документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок (п. 77.1).

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (п. 77.4).

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п. 77.6).

Згідно п. 81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

-направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

-копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

-службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Судом встановлено, що 02.10.2017 р. в.о. Голови Державної фіскальної служби України ОСОБА_6, затверджено план-графік проведення документальних планових перевірок платників податків на IV квартал 2017 року, до якого увійшов платник податків ФОП ОСОБА_7

Для проведення перевірки, Головним управлінням ДФС у Херсонській області були видані накази від 10.10.2017 р. № 886 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5), від 25.10.2017 р. № 948 "Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Херсонській області від 10.10.2017 №886" та від 08.11.2017 № 1031 «Про залучення фахівця до проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_5В.(РНОКПП НОМЕР_5), відповідно до яких було призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2016р. тривалістю 10 робочих днів з 08 листопада 2017 р.

Відповідно до фіскального чеку з відміткою про відправлення рекомендованого листа, 25.10.2017р., тобто не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки, на адресу ФОП ОСОБА_5 надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу № 948 від 25.10.2017р. "Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Херсонській області від 10.10.2017р. № 886" та письмове повідомлення від 25 жовтня 2017р. № 343/21-22-13-06 із зазначенням дати початку проведення такої перевірки, які отримані відповідачем 25.10.2017р.

08.11.2017р. працівниками ДФС ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було здійснено вихід за адресою здійснення господарської діяльності позивача, а саме м. Херсон, вул. Чорноморська, № 30 "Б" магазин "Талісман", для проведення документальної планової виїзної перевірки.

Проте, ФОП ОСОБА_7 не допустив посадових осіб податкового органу до її проведення, про що останніми було складено акти від 08.11.2017р. № 1124/21-22-13-06 щодо відмови від допуску посадових осіб до перевірки, а також відмови від підпису направлень на перевірку.

Крім того, позивачсм особисто було складено акт відмови у допуску до перевірки від 08.11.2017р. працівників відповідача з підстав неправильно оформленого направлення на перевірку та відсутністю інформації про внесення змін до плану-графіку перевірок ГУ ДФС у Херсонській області на 2017 рік ФОП ОСОБА_7

Законність призначення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_5, підстави для її проведення, дотримання умов та порядку допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, обґрунтованість відмови позивача від допуску до перевірки вже були предметом дослідження при розгляді справ Херсонським окружним адміністративним судом.

Так, згідно рішення по справі №821/1691/17 судом встановлено, що документи на проведення документальної планової виїзної перевірки позивача, зокрема накази від 10.10.2017 р. № 886 " Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5), від 25.10.2017 р. № 948 "Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Херсонській області від 10.10.2017 №886" оформлені у відповідності до норм діючого законодавства, своєчасно направлені і отримані позивачем, а відмова в допуску до перевірки працівників ДФС була протиправною. В звязку з цим судом підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_5, застосованого податковим органом (т.2 а.с.83-85).

Рішенням по справі № 821/1759/17, визнано правомірним наказ відповідача від 08.11.2017 № 1031 «Про залучення фахівця до проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5)» (т.2 а.с. 79-82).

Рішення по справах №821/1691/17 та № 821/1759/17 вступили в законну силу.

З урахуванням викладеного, суд надає оцінку законності проведення самої перевірки, рішень складених за її результатами, та обґрунтованості прийняття рішень ДФС України та відповідача за скаргами позивача.

Згідно п.81.1 ст.81 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Такий акт було складено податковим органом 08.11.2017р. за № 1124/21-22-13-06, тому, у відповідності до вимог ст. 81 ПК України, у відповідача обґрунтовано виникла підстава для початку проведення документальної планової перевірки позивача.

Згідно підпунктів 20.1.2., 20.1.6. пункту 20.1 статті 20 ПК України, податковий орган вправі для здійснення функцій, визначених законом,:

- отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом;

-запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

З метою проведення перевірки та отримання всіх необхідних документів, повязаних з предметом перевірки та визначення обєктивних висновків за її результатами, податковим органом рекомендованим повідомленням про вручення позивачу направлено лист від 10.11.2017р. № 1075/ФОП/21-22-13-06 «Про надання письмових пояснень та їх документальних підтверджень щодо здійснення фінансово-господарської діяльності» з проханням, відповідно до вимог ст. 20 ПК України, надати до податкового органу всі наявні документи для проведення документальної планової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.

Проте, листом від 17.11.2017р., позивачем відмовлено в наданні документів для перевірки.

Відповідно до п.44.6. ст.44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Планова документальна перевірка ФОП ОСОБА_5 була проведена з 08.11.2017р. по 21.11.2017р. За результатами перевірки відповідачем складено акт від 28.11.2017р. № 266/21-22-13-06/НОМЕР_5 (далі - ОСОБА_9 № 266), який направлено позивачу 29.11.2017р. і отримано ним 01.12.2017р.

Згідно пункту 77.9 ст.79 ПК України, порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу, згідно якої результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Пункт 86.3 вказаної статті передбачає такий вид вручення акту перевірки, як надсилання платнику, або його законному представнику.

Відповідачем додержано вимоги ст. 86 ПК України щодо оформлення результатів перевірки та направлення акту перевірки позивачу.

Посилання представника позивача на недотримання вимог Порядку № 395 від 14.03.2013р. при складанні акту перевірки судом не враховується, так, як вказаний порядок розроблено для використання при оформленні матеріалів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - фізичними особами.

ОСОБА_9 № 266, позивачем заперечення на акт відповідачу не надано, проте, акт оскаржено 04.12.2017р. до ДФС України з посиланням на пункти 56.2, 56.3 статті 56 ПК України.

Згідно пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п. 56.2).

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (п. 56.3).

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку (п. 56.8).

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту (п. 56.9).

Днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті. (п. 56.16).

З аналізу наведених норм, вбачається процедура оскарження платниками податків саме рішень податкового органу.

Суд наголошує, що ОСОБА_9 перевірки № 266 не є рішенням відповідача та не викликає виникнення будь-яких прав та обовязків для осіб, діяльність яких перевірялася, а є лише технічним документом, який фіксує виявлені порушення. Вказана обставина позивачем не заперечувалася.

Не отримавши відповідь на скаргу від 04.12.17р., яка на думку позивача повинна бути розглянута у 20-денний термін, позивач 29.01.2018р. направив до ДФС України повідомлення про те, що на підставі положень пункту 56.8, абз.2 і 3 пункту 56.9 статті 56 ПК України, його скарга від 04.12.2017р. про визнання недійсним та скасування ОСОБА_9 № 266, є повністю задоволеною, а акт перевірки є недійсним та такий, що не породжує жодних правових наслідків.

Направляючи скаргу до ДФС на ОСОБА_9 № 266, позивач помилково вважав, що розгляд скарги повинен відбутися відповідно до порядку, встановленого ст. 56 ПК України.

На підставі ОСОБА_9 № 266 14.12.2017р., відповідачем було складено:

-податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 510,0грн.;

-податкове повідомлення-рішення від № НОМЕР_2 про збільшення суми податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 187430,01 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 46857,51грн., разом на суму 234 287,52грн.;

-податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 про збільшення суми податкового зобовязання за платежем військовий збір на 10555,64грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 2638,91грн., разом у сумі 13 194,55 грн.;

-податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 15271.00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 3817,75 грн., разом у сумі 19088,75 грн.;

-вимога № Ф- про сплату боргу (недоїмки) заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 28.11.2017р. в розмірі 252205,50 грн.;

-рішення № НОМЕР_6 про застосування штрафних санкцій в розмірі 37962,31 грн. за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 252205,50 грн.; які отримані позивачем 21.12.2017р.

22.12.2017р. позивачем, всупереч положенням п. 56.2 ст.56 ПК України, направлено заперечення по прийнятих рішеннях до органу, який їх прийняв, тобто до відповідача. Листом від 04.01.2018р., його повідомлено про залишення звернення без розгляду в звязку з тим, що відповідно до положень п.п.56.2, 56.3, 56.12 ст.56 ПК України, він повинен звернутися зі скаргою до податкового органу вищого рівня. При цьому, було розяснено право позивача звернення до суду.

28.12.2017р. на прийняті рішення позивачем подано скаргу (08.02.18р. доповнення до скарги) до ДФС України, яке надійшло до адресата 19.01.2018р. Строк розгляду скарги продовжено до 19.03.2018р., про що повідомлено позивача (лист від 31.01.2018р. №1409/Д/99-99-11-02-01-14) і не заперечувалося представником позивача в судовому засіданні.

Рішенням від 19.02.2018р. (лист № 2417/Д/99-99-11-02-02-25) та кінцевим рішенням про результати розгляду скарги (лист від 15.03.2018р. № 3644/Д/99-99-11-02-01-14), ДФС України в задоволенні скарги позивача від 28.12.2017р. відмовлено, про що його повідомлено.

Суд не вбачає порушень податкового органу при розгляді скарг позивача при адміністративному оскарженні та вважає, що порядок розгляду скарг відбувся з додержанням норм Податкового кодексу України.

В своїх заявах позивач і його представник стверджують наявність у нього первинних документів, що підтверджують показники податкової звітності. Проте, як вже зазначалося судом, відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі, якщо до закінчення перевірки, або після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом платник податків не надає посадовим особам документи, що підтверджують показники, відображені у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у платника податків на час складення такої звітності.

У звязку з цим, суд не бере до уваги висновок експерта № 36 судово-економічної експертизи від 21.05.2018р. щодо підтверджень витрат позивача за період, що перевірявся.

В судовому засіданні представником позивача, як доказ порушень прав позивача, наведено рішення ВАСУ по справі К/80026636/17, де йдеться про різницю між документальною виїзною та невиїзною перевірками, підстави для їх проведення. Суд не приймає ці доводи позивача, оскільки мова в рішенні йдеться про проведення позапланової перевірки. В даному випадку позивачем проведена документальна планова перевірка.

Посилання представника позивача на рішення ЄСПЛ «Бурдов проти Росії» та «Вулич проти Швеції», як на належний доказ суд відхиляє, оскільки вони не стосуються предмету даного спору.

Надаючи оцінку рішенням податкового органу від 14.12.2017р., складеним на підставі ОСОБА_9 № 266, суд зазначає наступне.

При формуванні рішень, відповідачем були враховані встановлені ст. 102 ПК України строки давності, а саме: граничний термін для визначення грошового зобовязання платника податків не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Для податку на доходи з фізичних осіб, граничний термін для визначення грошового зобовязання складає: в 2014-2016р. декларації подано відповідно 08.02.2015р., 05.02.2016р., 05.02.2017р. граничний термін складає відповідно 09.02.2018р., 09.02.2019р., 09.02.2020р. (т.1 а.с.80).

При формуванні податкового повідомлення-рішення з податку на додану вартість, враховані тільки останні три місяці, які підпадають під граничний термін для визначення контролюючим органом грошового зобовязання: 11.2014р. (декларація подана 11.12.2014р.)- граничний термін 20.12.2017р.; 12.2014р. (20.01.2015р.) - граничний термін 20.01.2018р. та 01.2015р. (20.02.2015р.) граничний термін 20.02.2018р.

Відповідно до пп. 7.13 п. 7 розд. VII «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 09.09.2013р. №455, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

В звязку з прийняттям Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-VI (далі по тексту - Закон № 2464), який набрав чинності з 01.01.2011р., перевірка правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування проводилася за період з 01.01.2011р. по 31.12.2016р.

Отже, рішення ДФС прийняті відповідно до граничного терміну для визначення податковим органом грошового зобовязання.

Як вже зазначалося, з метою проведення планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_5 та отримання всіх необхідних документів, повязаних з предметом перевірки 14.11.2017р., позивачу направлено лист від 10.11.2017 № Ю75/ФОП/21-22-13-06. Проте, станом на 28.11.2017р. (момент складення ОСОБА_9 № 266), позивач не надав жодного документу, що стосується здійснення господарської (підприємницької) діяльності за період, що перевірявся.

Відповідно до вимог ст. 83 ПК України, матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Пунктом 85.2 ст. 85 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 44.3 статті 44 ПК України передбачено, що платники податків зобовязані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, повязаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 121.1 статті 121 ПК України передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 грн.

Враховуючи наведене, ДФС обґрунтовано складено ППР №, яким на позивача накладено штраф у сумі 510 грн.

Під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_5, податковим органом використані наступні бази даних: «ІС Податковий блок», АРМІВ «БЕСТ ЗВІТ», ЦБД ДРФО, АРМ - свідоцтво (ПДВ).

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності встановлений ст. 177 ПК України.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 розділу IV ПК України (у редакції, що діяла протягом 2014 року), до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування зобовязані вести книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати (пункт 177.10 статті 177 ПК України).

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Перевіркою правильності визначення витрат, у звязку з ненаданням документів, які підтверджують витрати, відображені у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 - 2016 роки, встановлено завищення витрат на загальну суму 1079729,27 грн.

Так, за даними платника, валові витрати (без урахування ПДВ) за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. складають 376019,61 грн., з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. - 328326,53 грн., з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. - 375383,13 грн. За даними перевірки витрати, складають 0 грн. (без урахування ПДВ).

Таким чином за результатами перевірки встановлено заниження чистого доходу на загальну суму 1079729,27 грн., у тому числі за 2014 рік - 376019,61 грн., за 2015 рік - 328326,53 грн., за 2016 рік - 375383,13 грн. (ОСОБА_9 № 266 т.1, а.с.175-179).

З цих підстав, ФОП ОСОБА_10 донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 187430,01 грн., а саме за 2014 рік - 61104,59 грн., за 2015 рік - 58756,46 грн. , за 2016 рік - 67568,96 грн. та нараховано штраф у сумі 46857,50 грн., в тому числі за 2014 рік -15276,148 грн., за 2015 рік 14689,115 грн., за 2016 рік 16892,24 грн. (ППР № НОМЕР_2).

Згідно зі пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройний Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Враховуючи вищевикладене, позивачем порушено вимоги закону в частині не нарахування, не утримання та не сплати військового збору на загальну суму 10555,64 грн., у тому числі за 2015 рік - 4924,89 грн., за 2016 рік - 5630,75 грн., внаслідок чого податковим органом збільшено суму податкового зобовязання на вказану суму з нарахуванням штрафу (25 відсотків) в сумі 2638,91 грн. ОСОБА_9 №266 т.1, а.с. 179-180. (ППР № НОМЕР_3).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.7 Закону України «Про збір на облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 2464, базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців є сума доходу, отриманого від її діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.

Внаслідок не надання для перевірки первинних документів, перевіркою встановлено заниження суми єдиного внеску з чистого оподаткованого доходу на загальну суму 252205,54 грн., в тому числі за 2013 рік на 820,34 грн., за 2014 рік на 84407,41 грн., за 2015 рік на 84393,50 грн., за 2016 рік на 82584,29 грн. (ОСОБА_9 №266 т.1, а.с.181-187).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464, за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

За результатами перевірки відповідачу донараховано сума єдиного внеску 252205,54 грн. із застосуванням штрафу в сумі 37962,31 грн. (Рішення № НОМЕР_6 та Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-).

При розрахунках, податковим органом не було враховано зміни до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 та невірно розраховано штраф. Проте в рішенні про результати розгляду скарги позивача від 19.02.2018р. ДФС України, ця помилка була врахована та зобовязано відповідача винести нове рішення на суму збільшення штрафних санкцій.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 199.1 статті 199 ПК України (у редакції, що діяла до 01.07.2015р.), у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Згідно пункту 199.1 статті 199 ПК України (діюча редакція), у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

На підставі пункту 201.1 статті 201 ПК України, платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Пунктом 201.4 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобовязань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтвердженні зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Згідно з пунктом 189.1 статті 189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 ПК України, контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму грошових зобовязань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобовязань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

В ході перевірки ФОП ОСОБА_5, платником податків не надано документів, які підтверджують податковий кредит за період, що перевірявся, відображений у податкових деклараціях платника податку на додану вартість.

Перевіркою встановлені порушення позивачем вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого занижені податкові зобовязання з ПДВ на загальну суму 77043 грн., в т.ч. за січень 2014 року в сумі 6218 грн., за лютий 2014 року в сумі 5704 грн., за березень 2014 року в сумі 6207 грн., за квітень 2014 року в сумі 6005 грн., за травень 2014 року в сумі 6444 грн., за червень 2014 року в сумі 5951 грн., за липень 2014 року в сумі 6887 грн., за серпень 2014 року в сумі 6652 грн., за вересень 2014 року в сумі 6335 грн., за 10 місяць 2014 року в сумі 5369 грн., за 11 місяць 2014 року в сумі 5089 грн., за 12 місяць 2014 року в сумі 6080 грн., за 01 місяць 2015 року в сумі 4102 грн. (ОСОБА_9 № 266 т.1, а.с.188).

Як вже зазначалося, при складенні податкового повідомлення-рішення з податку на додану вартість, враховані тільки останні три місяці, що перевірялися, які підпадають під граничний термін для визначення контролюючим органом грошового зобовязання. Внаслідок цього, сума донарахованого податку на додану вартість склала 15271 грн. та штраф у сумі 3817,75 грн. (ППР № НОМЕР_4).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем і його представником не надано належних доказів, які б підтвердили протиправність дій Головного управління ДФС у Херсонській області щодо проведення документальної планової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_5 та рішень, винесених за її результатами, натомість відповідачем доведено, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений податковим законодавством України.

За таких підстав суд відмовляє в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати по справі не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 12, 14, 241 - 246, 255 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 28 травня 2018 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 8.3.2