Справа № 826/7527/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №826/7527/17 Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г
. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Мельничука В.П., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року

у справі №826/7527/17 (розглянутої в порядку письмового порушення)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до відповідача Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення Државної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві № 4/26-50-13-02-35/НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом всупереч нормам законодавства України було прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку та без урахування первинних документів й без проведення перевірки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві № 4/26-50-13-02-35/НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1). Присуджено з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачем було правомірно анульовану реєстрацію платника єдиного податку позивачу, оскільки в інтегрованій картці платника ОСОБА_2 станом на 01.03.2017 рахувалась загальна заборгованість 11107,10 грн.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) перебуває на обліку в ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві як платник податків.

З 01 січня 2012 року позивач був зареєстрований платником єдиного податку та перебував на спрощеній системі оподаткування (3 група 5 % (4 % в 2015 році) від доходу), що визнається сторонами.

04 квітня 2017 року позивачем отримано рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві № 4/26-50-13-02-35/НОМЕР_1, в якому зазначено, що згідно з абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298, абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_2 анульовано реєстрацію платника єдиного податку на підставі наявного податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів (з 01.10.2016 по 31.03.2017) борг станом на 01.03.2017 - 11 107,1 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку про необґрунтованість дій відповідача щодо прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку позивача та здійснення зазначених дій без проведення податковим органом перевірки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 300.1. ст.300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Так, положеннями п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу.

Відповідно до п. 291.2. ст. 291 глави 1 Податкового кодексу, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п. 291.3 ст. 291 Податкового кодексу).

Згідно з п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу, суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи-підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

3) третя група - фізичні особи-підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Згідно з п. 293.1, п. 293.3 ст. 293 Податкового кодексу, ставки єдиного податку для платників третьої групи встановлюються у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Відповідно до п. 296.3, п. 296.7 ст. 296 Податкового кодексу платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Податкова декларація складається наростаючим підсумком з урахуванням норм пунктів 296.5 і 296.6 цієї статті. Уточнююча податкова декларація подається у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п. 294.1 - 294.2 ст. 294 Податкового кодексу, податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

Платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал (п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу).

При цьому, відповідно до абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Кодексу, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У такому випадку, як передбачено абз. 3 п. 299.10 ст. 299 вказаного Кодексу, реєстрація платником єдиного податку може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу.

Таким чином, за рішенням контролюючого органу реєстрація платником єдиного податку може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного, зокрема, у випадку невиконання платником єдиного податку обов'язку щодо переходу на сплату інших податків і зборів у разі наявності у нього податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 в 2015 році отримано дохід на загальну суму 1 055 320,00 грн., який ним згідно з вимогами законодавства було задекларовано без порушення строків, на підставі чого у позивача виникли податкові зобов'язання з єдиного податку на загальну суму 42 212,80 грн.

Зазначена сума позивачем задекларована, а згодом вчасно перерахована до Державного бюджету в повному обсязі, поквартально, що підтверджується наступними документами: платіжне доручення № 225 від 16.05.2015 на суму 3 154,00 з призначенням платежу «Сплата ЄП за I квартал 2015 року», платіжне доручення № 239 від 04.08.2015 на суму 8 285,00 грн. з призначенням платежу «Сплата ЄП за II квартал 2015 року», платіжне доручення № 251 від 10.11.2015 на суму 15 235,00 грн. з призначенням платежу «Сплата ЄП за III квартал 2015 року», платіжне доручення № 263 від 04.02.2016 на суму 15 540,00 грн. з призначенням платежу «Сплата ЄП за IV квартал 2015 року».

В 2016 році дохід позивача склав 1 534 790,00 грн., який також був задекларований позивачем згідно з вимогами законодавства. Податкові зобов'язання з єдиного податку склали 76 739,50 грн., які були задекларовані та вчасно сплачені до Державного бюджету, що також підтверджується наступними документами: платіжне доручення № 276 від 14.05.2016 на суму 23 709,00 з призначенням платежу «Сплата ЄП за I квартал 2016 року», платіжне доручення № 286 від 14.07.2016 на суму 22 565,50 грн. з призначенням платежу «Сплата ЄП за II квартал 2016 року», платіжне доручення № 303 від 09.11.2016 на суму 22 755,00 грн. з призначенням платежу «Сплата ЄП за III квартал 2016 року», платіжне доручення № 316 від 16.02.2017 на суму 15 540,00 грн. з призначенням платежу «Сплата ЄП за IV квартал 2016 року».

Самостійно виявивши помилку у податкових деклараціях, 15 березня 2017 року позивач подав відповідачу уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку, в якій зменшено суму єдиного податку, яка підлягає сплаті в бюджет, а саме 11 134,80 грн.

Вказана податкова декларація була прийнята відповідачем, про що свідчить скріншот офіційної веб-сторінки ДФС України, а саме Електронного кабінету платника, розділ «Стан розрахунків».

Доказів проведення документальної перевірки позивача на предмет своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним єдиного податку або камеральної перевірки податкової звітності позивача, відповідачем суду не надано.

Крім того відповідачем не було подано суду доказів проведення відносно позивача будь-якої перевірки та виявлення наявності у нього податкового боргу зі сплати єдиного податку, а також складання акту перевірки, що слугувало б підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку.

Водночас, за приписами п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

З наведеної норми вбачається, що виявлення контролюючим органом порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, відповідно й порушення абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 зазначеного Кодексу (наявність податкового боргу), здійснюється виключно під час проведення перевірки такого платника єдиного податку, яка оформлюється актом перевірки, саме на підставі якого контролюючим органом приймається рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку.

Таким чином, Податковим кодексом закріплена чітка послідовність дій, які мають бути обов'язково вчинені контролюючим органом до прийняття відповідного рішення (проведення перевірки платника єдиного податку, виявлення допущення ним порушення, зокрема, встановлення факту наявності податкового боргу, складання акту перевірки та прийняття на його підставі рішення). Іншої процедури законодавчо не передбачено.

Погашення податкового боргу після анулювання реєстрації платника єдиного податку здійснюється у порядку, встановленому главою 9 розділу II цього Кодексу (п. 299.12 ст. 299 Податкового кодексу).

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для анулювання позивачу реєстрації платника єдиного податку на підставі абз. 3 п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві № 4/26-50-13-02-35/НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Нормами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: В.П. Мельничук

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2018 року.