Справа № 818/108/18
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.М. Опімах
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 р. Справа № 818/108/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Клайм-С" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2018, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 12.03.18 по справі № 818/108/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клайм-С"

до Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Клайм-С" (далі по тексту позивач / ТОВ "Клайм-С", звернувся до суду з позовом, якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці від 29.12.2017 № 253/СМ258 про накладання штрафу у розмірі 96 000,00 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 в задоволенні адміністративного позову ТОВ "Клайм-С" відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що при прийнятті постанови судом першої інстанції було неправильно застосовано положення п. 29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, оскільки ч.11 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" має вищу юридичну силу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судове засідання учасники не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

До початку розгляду справи по суті до Харківського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з тим, що завідувач сектору юридичного забезпечення Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці перебуває у щорічній відпустці, а на двох інших спеціалістів сектору покладені нагальні обов'язки з реалізації та виконання основних завдань та функцій Управління.

Розглянувши клопотання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення, як такого, що заявлено безпідставно, оскільки доказів на підтвердження поважності відсутності представника до суду не надано.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 06.12.2017 по 07.12 2017 Управлінням Державної служби України з питань праці у Сумській області проведена позапланова перевірка додержання товариством з обмеженою відповідальністю «Клайм-С» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, результати якої викладені в акті перевірки №СМ258 від 07.12.2017 року ( а.с. 6-13). Перевіркою встановлено порушення вимог ч.1 ст.95 КЗпП України, ч.1 ст.3 Закону України «Про оплату праці», а саме не дотриманий мінімальний розмір заробітної плати у погодинному розмірі. 07 грудня 2017 року відповідачем виданий суб'єкту господарювання припис №289 про усунення порушень з вимогою про забезпечення виконання норм частини першої статті 95 Кодексу законів про працю та частини першої статті 3 Закону України «Про оплату праці» та надано термін для виконання до 27 грудня 2017 року ( а.с.14). 20 грудня 2017 року позивач повідомив Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області про виконання припису та надав докази на підтвердження виконання ( а.с.15).

Факт допущення порушень позивач в судовому засіданні не заперечує.

29 грудня 2017 року заступником начальника Управління Державної служби України з питань праці у Сумській області винесено постанову №253/СМ258 про накладення на позивача штрафу у розмірі 96000 грн. на підставі абз.4 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки оскаржувана постанова про накладення штрафу від 29.12.2017 № 253/СМ258, є такою, що прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі у відповідності з Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та Порядком про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частинами 4,5 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобовязані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21. частини третьої статті 22 цього Закону.

Частина пята статті 2 Закону містить виключний перелік статей та їх частини, які Управління обовязково враховує під час своєї діяльності. Частина одинадцята статті 7, на яку посилається Позивач, не включена до даного переліку.

Згідно ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

-фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

-порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

-недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

-недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

-недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

-вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

-порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.

Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення визначений положеннями Порядку накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17 липня 2013 року (далі Порядок № 509).

У відповідності до п. 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Згідно п.3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Позивачем не заперечується факт порушення вимог ч.1 ст.95 КЗпП України, ч.1 ст.3 Закону України «Про оплату праці», а саме не дотримання мінімального розміру заробітної плати у погодинному розмірі.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається, на те, що у відповідача не було правових підстав для накладення штрафу у розмірі 96000 грн, так як, вимоги припису від 07.12.2017 № 289 в частині порушення вимог ч. 1 ст.95 КЗпП України виконані позивачем у повному обсязі та у встановлений строк.

Однак, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги ці покликання позивача, оскільки згідно абз. 4 ч. 2 ст. 265 Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до п. 29 Постанови № 295, заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Тобто, виконання вимог припису не може бути правовою підставою для того, щоб не застосовувати до суб'єкта господарювання фінансові санкції, і не звільняє її від обов'язку понести відповідальність за вчинення порушень законодавства про працю, відповідно до ч. 7 ст. 265 КЗпП України.

Отже, вказаними нормами, покладено одночасно обов'язок на суб'єкта господарювання, як щодо сплати штрафу за вчинене порушення, так і щодо його усунення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № К/9901/2769/18 (697/2073/17).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки оскаржувана постанова прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. 243, 250, 311 , 315, 316 , 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Клайм-С" залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 по справі № 818/108/18 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду..

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4