Справа № 500/6342/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 р.м.ОдесаСправа № 500/6342/17

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Присакар О.Я.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 на постанову від 15 листопада 2017 року, ухвалену Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у складі головуючого-судді Присакар О.Я., повний текст якої складений 15 листопада 2017 року, у справі за адміністративним позовом Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 про примусове видворення з України, затримання, з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України відповідно, про утримання в пункті тимчасового тримання (ПТТ) Ізмаїльського прикордонного загону до поміщення громадянина в Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, -

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2017 року Ізмаїльський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 ,в якому просив суд:

- примусово видворити з України громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_2, до країни походження відповідно до п.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

- затримати громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою забезпечення примусового видворення на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як шість місяців (180 діб) з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України відповідно до ч. 2 ст. 183-7 КАС України;

- до поміщення громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_2, в Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, утримувати його в пункті тимчасового тримання (ПТТ) Ізмаїльського прикордонного загону;

- звернути постанову до негайного виконання.

Постановою від 15 листопада 2017 року адміністративний позов задоволений в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, 27.12.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував всі обставини справи, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права, та до неправильного вирішення спору.

Зокрема апелянт звертає увагу на те, що він був позбавлений можливості самостійно виконати рішення про примусове повернення від 12.11.2017 року у термін до 15.11.2017 року, оскільки він був позбавлений волі, та Прикордонний загін, не дочекавшись спливу строку встановленого на добровільне виконання рішення про примусове повернення, 15.11.2017 року звернувся до суду з позовом про примусове видворення.

Ізмаїльський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.

Апелянт подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, справа розглянута апеляційним судом у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції встановив, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами у справі, що громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, на час розгляду справи перебуває на території України незаконно, без відповідних документів та без реєстрації в державних органах міграційної служби.

Також суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджено, що громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 11.11.2017 року незаконно, в обхід встановлених пунктів пропуску через державний кордон, намагався перетнути Державний кордон з України в Румунію, річковим шляхом, та за даним фактом був складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 093141 від 15.11.2017 року (а.с. 21).

11.11.2017 року громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 було затримано та інспектором прикордонної служби Маріновим О.М. складений протокол про адміністративне затримання від 11.11.2017 року, в якому до встановлення особи відповідача, з його слів зафіксовано ім'я та прізвище як ОСОБА_6. (а.с. 22).

Також відповідно до матеріалів справи (а.с. 20) рішенням заступника начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Ізмаїльського прикордонного загону Філунець А.М. від 12.11.2017 року вирішено примусово повернути за межі України громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 та зобов'язати його покинути територію України у термін до 15.11.2017 року.

Задовольняючи адміністративний позов суб'єкта владних повноважень суд першої інстанції послався на приписи ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи положення п. 14 ст. 1, ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», апеляційний суд зазначає про правомірність складання у відношенні апелянта протоколу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 5) прокурор 11.11.2017 року був поінформований про затримання громадян, зокрема громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, який при затримані повідомив про себе інші відомості, зокрема ім'я та прізвище та дату народження - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в'їзд в Україну строком на п'ять років. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в'їзду в Україну, який особа мала до цього.

Враховуючи приписи п. 27 ч. 1 ст. 1, ч. 15 ст. 4, ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 16, ч. 2 ст. 25, ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» , ст. 183-7 КАС України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відносно громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та унеможливлюють примусове видворення за межі території України не встановлено, так само як і не встановлено обставин, відповідно до яких на апелянта поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»,

Отже, враховуючи відсутність у апелянта - громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування, спробу незаконного перетину ним державного кордону України, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що апелянт порушив вимоги статей 4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до вимог частини 1 статті 30 цього ж Закону підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України, так як документів в нього не має, кошти на проїзд у нього відсутні, він не може вказати законні джерела існування, також і відсутні родинні зв'язки в Україні, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позову Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про примусове видворення з України громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до країни походження відповідно до п.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою забезпечення примусового видворення на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як шість місяців (180 діб) з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України відповідно до ч.2 ст.183-7 КАС України; до поміщення громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, народження, в Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, утримувати його в пункті тимчасового тримання (ПТТ) Ізмаїльського прикордонного загону.

При цьому апеляційний суд відхиляє послання апелянта на судові рішення апеляційних судів, які додані до апеляційної скарги та які стосуються інших фактичних обставин, ніж ті, які існують у цій справі, та зміст яких покладений в основу доводів апеляційної скарги, які при апеляційному перегляді справи не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Також апеляційний суд зазначає, що на час апеляційного перегляду справи апелянт повернутий до країни походження - до Ісламської Республіки Пакистан 22 лютого 2018 року.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2-10, 72-78, ч. 4 ст. 229, ст. ст. 268, 271, ч. 1 та ч. 4 ст. 272, ст. 288, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ч. 1 ст. 325, ст. ст. 328, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Коваль М.П. Кравець О.О.