Справа № 810/2777/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2777/17 Суддя першої інстанції: Брагіна О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на ухвалену у порядку письмового провадження постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій , -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ДФС у Київській області), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 06.06.2017 року № щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 46 930,80 грн. та щодо нарахування штрафних санкцій з цього податку у сумі 11 732,70 грн.;

- вимогу від 27.07.2017 року №Ф- про сплату боргу недоїмки в частині визначенні недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 38 218,34 грн.;

- рішення від 27.07.2017 року № про застосування штрафних санкцій за нарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у частині нарахування штрафних санкцій у сумі 11 465,52 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 30.08.2017 року № щодо нарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 7 029,37 грн. та штрафних санкцій з цього податку у сумі 1 757,30 грн.;

- вимогу від 04.09.2017 року №Ф-10755-17 про сплату боргу (недоїмки) щодо нарахування недоїмки з єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 70 275,11 грн. та штрафних санкцій у сумі 19 850,32 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 року позов задоволено частково - визнано протиправними та скасовані:

- вимога від 27.07.2017 року №Ф- в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 38 218,34 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 27.07.2017 року № в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 11 465,52 грн. за несвоєчасне нарахування ЄСВ;

- податкове повідомлення-рішення від 30.08.2017 року № в частині визначення податкового зобов'язання на доходи фізичних осіб - 7 029,37 грн.;

- вимога від 04.09.2017 року №Ф10755-17 в частині визначення до сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 70 275,11 грн. та штрафних санкцій на суму 19 850,32 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем, який забезпечує ведення бухгалтерського обліку, правомірно віднесено до складу валових витрат витрати на будівельні роботи та будівництво приміщення, в якому здійснюється його господарська діяльність. Відтак, оскільки донарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, з якого у свою чергу обраховані сума єдиного соціального внеску та застосовано штрафні санкції за його не нарахування, здійснені Відповідачем без достатніх на те правових підстав, визначені у резолютивній частині судового рішення індивідуальні акти підлягають скасуванню.

Водночас, відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції підкреслив, що податкове повідомлення-рішення від 06.06.2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 7 029,37 грн. та збільшення застосованої штрафної санкції у сумі 1 757,30 грн. скасуванню не підлягає як таке, що прийняте за результатами розгляду ДФС України скарги ФОП ОСОБА_1 у серпні 2017 року, а підстави для скасування рішення в частині його визначення іншим суб'єктом владних повноважень за відсутності пред'явлення до нього позову відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 року було повернуто апеляційну скаргу ГУ ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 року у зв'язку з неусуненням визначених в ухвалі суду від 19.02.2018 року недоліків.

Крім того, не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.06.2017 року № та постановити нову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

При цьому наголошує на тому що ФОП ОСОБА_1 правомірно включено до складу валових витрат витрати на проведення ремонту основних засобів, адже останнім здійснювалося ведення бухгалтерського обліку. Крім того, звертає увагу суду, що, по-перше, судом першої інстанції не враховано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06.06.2017 року № прийнято ГУ ДФС у Київській області, тобто відповідачем у даній справі, по-друге, у резолютивній частині постанови скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.08.2017 року №, прийняте за наслідками розгляду ДФС України скарги Позивача, як і скасовано вимогу від 04.09.2017 року №Ф-10755-17, яка також прийнята після розгляду ДФС України скарги, по-третє, Київським окружним адміністративним судом не наведено жодних правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.06.2017 року №.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Київській області просить скасувати постанову суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначає, що на фізичних осіб-підприємців не поширюють свою дію положення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо обов'язку ведення бухгалтерського обліку, а тому віднесення до валових витрат амортизаційних витрат основних засобів здійснено протиправно. Обґрунтоване, на переконання Відповідача, збільшення Позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, свідчить про правильність донарахування останньому грошових зобов'язань зі сплати єдиного соціального внеску, застосування штрафних санкцій за його несплату та прийняття вимоги про сплату останнього.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2018 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.05.2018 року.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зазначити, що єдиною підставою для перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в силу ст. 293 КАС України є апеляційна скарга, у зв'язку з чим викладені ГУ ДФС у Київській області у відзиві на апеляційну скаргу вимоги щодо скасування постанови суду першої інстанції та доводи щодо необхідності прийняття такого рішення не можуть бути предметом даного апеляційного провадження.

У судовому засіданні представник Апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в останній.

Представник Відповідача, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на скасуванні постанови суду першої інстанції та відмові у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у травні 2017 року працівниками ГУ ДФС у Київській області на підставі плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на ІІ квартал 2017 року, наказу від 10.04.2017 року №632 і повідомлення від 10.04.2017 року №152/10-36-13-09, направлень від 19.04.2017 року №908 та №909, відповідно до ст. 77 Податкового кодексу України проведено планову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем:

- пп. 2, пп. 8, пп. 9 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481 та пп. «а» п. 176.1. ст. 176 Податкового кодексу України в частині невірного відображення отриманого від здійснення господарської діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік доходу, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8);

- п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України в частині: заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року на загальну суму 355 120,28 грн. без ПДВ. у т. ч.: за 2014 рік в сумі 327 113,36 грн. без ПДВ, за 2015 рік в сумі 0.00 грн. без ПДВ та за 2016 рік в сумі 28 006,92 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 46 930,80 грн., в т.ч.: за 2014 рік в сумі 41 890,18 грн., за 2015 рік в сумі 0,00 грн. та за 2016 рік в сумі 5 040,62 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року в сумі 28 006,92 грн. без ПДВ, у т. ч.: за 2015 рік в сумі 0,00 грн. без ПДВ та за 2016 рік в сумі 28 006,92 грн. без ПДВ , що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 420,10 грн., у т.ч. за 2015 рік в сумі 9 654,26 грн. та за 2016 рік в сумі 420,10 грн.;

- п. 2 ч. 1 ст.7, ст.8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року на загальну суму 355 120,28 грн. без ПДВ, у т. ч.: за 2014 рік в сумі 327 113,36 грн. без ПДВ., за 2015 рік в сумі 0,00 грн. без ПДВ та за 2016 рік в сумі 28 006,92 гри. без ПДВ (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 212 773,08 грн., у т. ч.: за 2014 рік в сумі 184 766,16 грн., 2015 року в сумі 0.00 грн. та за 2016 рік в сумі 28 006,92 грн.), що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 70 275,49 грн. в т.ч. за 2014 рік в сумі 64 113,84 грн., за 2015 рік в сумі 0.00 грн. та за 2016 рік в сумі 6 161,65 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 22.05.2017 року №323/10-36-13-09/НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 19-48).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 06.06.2017 року прийняті:

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до Позивача застосовано штрафні санкції на загальну суму 19 850,32 грн. (т. 1 а.с. 51);

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 525,13 грн. (у тому числі за основним платежем - 420,10 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 105,03 грн.) (т. 1 а.с. 52);

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 58 663,50 грн. (у тому числі за основним платежем - 46 930,80 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 11 732,70 грн.) (т. 1 а.с. 53);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою Позивачу приписано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальну суму 70 275,49 грн. (т. 1 а.с. 54).

За результатами адміністративного оскарження (т. 1 а.с. 57-62) рішенням ДФС України від 24.07.2017 року №9236/А/99-99-11-02-02-25 (т. 1 а.с. 64-66) частково задоволено скаргу ФОП ОСОБА_1 - скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2017 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 06.06.2017 року № як такі, що винесені не за встановленою формою, із зазначенням того, що дані порушення не скасовують суму донарахованого єдиного внеску та штрафної санкції по суті.

У зв'язку з викладеним ГУ ДФС у Київській області були прийняті 27.07.2017 року:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, якою Позивачу приписано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальну суму 70 275,49 грн. (т. 1 а.с. 68);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до Позивача застосовано штрафні санкції на загальну суму 19 850,32 грн. (т. 1 а.с. 69).

Крім того, за результатами адміністративного оскарження (т. 1 а.с. 57-62) рішенням ДФС України від 15.08.2017 року №10426/А/99-99-11-02-01-14 (т. 1 а.с. 185-188) частково задоволено скаргу ФОП ОСОБА_1 - залишено без задоволення, податкове повідомлення-рішення від 06.06.2017 року № - без змін та збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі основного платежу - 7 029,37 грн. та штрафної санкції - 1 757,30 грн.

У зв'язку з викладеним ГУ ДФС у Київській області було прийнято 30.08.2017 року податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 8 786,67 грн. (у тому числі за основним платежем - 7 029,37 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 1 757,30 грн.) (т. 1 а.с. 191).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваних актів індивідуальної дії, суд першої інстанції встановив, що у період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року ФОП ОСОБА_1 включив до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, витрат на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів за 2014 рік на загальну суму 327 113,36 грн. на підставі договору підряду, укладеного 13.02.2014 року між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ПП «Сандра Буд» (Підрядник) (т. 1 а.с. 71-76) та складених на його виконання первинних документів (т. 1 а.с. 78-102, 111-А-124).

Висновки ж податкового органу про завищення валових витрат Позивача в указаній частині, як встановлено судом першої інстанції зі змісту акту перевірки, були обґрунтовані тим, що чинне законодавство не передбачає ведення балансового обліку фізичними особами-підприємцями основних засобів, у зв'язку з чим включення амортизаційних витрат до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, є безпідставним.

Надаючи оцінку даним висновкам податкового органу, суд першої інстанції встановив, що Позивачем було надано до перевірки та до матеріалів справи копію наказу від 01.01.2014 року №1 «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику» (т. 1 а.с. 103-105), наказу від 01.01.2014 року №2 «Про створення постійно діючої комісії» (т. 1 а.с. 106), наказу від 01.01.2014 року №3 «Про введення в експлуатацію основного засобу» (т. 1 а.с. 107), інвентарної картки обліку основних засобів (т. 1 а.с. 108-109), акту приймання-передачі основних засобів (т. 1 а.с. 110-111).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 44, 138, 144, 162, 177, п. 6 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, прийшов до висновку, що оскільки матеріалами справи підтверджується правомірність включення Позивачем до витрат вартості будівельних робіт на приміщення, в якому здійснюється господарська діяльність, збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму, що стосується саме згаданих витрат, та, як наслідок, зобов'язань зі сплати єдиного внеску в цій частині, є необґрунтованим. У той же час, суд підкреслив, що податкове повідомлення-рішення від 06.06.2017 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 7 029,37 грн. за основним платежем та 1 757,30 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями не може бути скасовано, адже визначено за наслідками розгляду ДФС України скарги ФОП ОСОБА_1, у той час як позовні вимоги заявлено лише до ГУ ДФС у Київській області.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Надаючи оцінку твердженням суду першої інстанції про необґрунтованість посилання податкового органу на завищення ФОП ОСОБА_1 витрат, пов'язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, витрат на суму 327 113,36 грн. на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів за 2014 рік, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Правомірність зменшення Відповідачем розміру валових витрат на суму витрат за спожиту електроенергію (69 108,80 грн.) та на податок на доходи фізичних осіб (33 524,92 грн.) Позивачем під сумнів не ставиться та у межах даного позову не оскаржується.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 Податкового кодексу у редакції, яка була чинна у 2014 році, передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Приписи пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України визначають, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

При цьому, за правилами п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно пп. «в» пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством - витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

При цьому, підпунктом 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України закріплено, що не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Водночас, за правилами п. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу амортизації підлягають, зокрема, витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності; витрати на самостійне виготовлення (створення) основних засобів, нематеріальних активів, вирощування довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності, в тому числі витрати на оплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні (створенні) основних засобів та нематеріальних активів; витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного року.

Крім того, в силу положень п. 146.12 ст. 146 ПК України сума витрат, що пов'язана з ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів, у тому числі орендованих або отриманих у концесію чи створених (збудованих) концесіонером у розмірі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року, відноситься платником податку до складу витрат.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, немає законодавчих обмежень щодо можливості включення до складу витрат фізичних осіб-підприємців амортизаційних витрат основних засобів за умови їх документального підтвердження.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного Закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вірно зазначив суд першої інстанції та було встановлено раніше, аналіз наявних у матеріалах справи документів, а саме договору підряду, укладеного 13.02.2014 року між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ПП «Сандра Буд» (Підрядник) (т. 1 а.с. 71-76) та складених на його виконання первинних документів (т. 1 а.с. 78-102, 111-А-124), а також копій наказу від 01.01.2014 року №1 «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику» (т. 1 а.с. 103-105), наказу від 01.01.2014 року №2 «Про створення постійно діючої комісії» (т. 1 а.с. 106), наказу від 01.01.2014 року №3 «Про введення в експлуатацію основного засобу» (т. 1 а.с. 107), інвентарної картки обліку основних засобів (т. 1 а.с. 108-109), акту приймання-передачі основних засобів (т. 1 а.с. 110-111) свідчать, що Позивачем правомірно включено до складу валових витрат амортизаційні витрати в сумі 327 113,36 грн., пов'язані з ремонтом, реконструкцією та іншим поліпшенням основного засобу - будівлі, розташованої у по вул. Дніпровська, 2-Г у місті Вишгороді, де здійснюється підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 та щодо якого Позивачем ведеться бухгалтерський облік відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року №92.

Наведений висновок щодо можливості включення фізичною особою-підприємцем амортизаційних витрат до валових витрат повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15.04.2014 року у справі №21-53а14.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Ставка податку, визначена абзацом першим цього пункту, застосовується до доходів у вигляді: процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку; процентного або дисконтного доходу за ощадними (депозитними) сертифікатами; процентів на вклад (депозит) члена кредитної спілки у кредитній спілці; плати (відсотка), що розподіляється на пайові членські внески членів кредитної спілки; доходу, який виплачується компанією, що управляє активами інституту спільного інвестування, на розміщені активи відповідно до закону; доходу за іпотечними цінними паперами (іпотечними облігаціями та сертифікатами) відповідно до закону; доходу у вигляді відсотків (дисконту), отриманого власником облігацій від їх емітента відповідно до закону; доходу за сертифікатом фонду операцій з нерухомістю.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Встановлені в абзацах першому та одинадцятому цього пункту ставки податків не застосовуються до доходів, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті.

З урахуванням наведеного судовою колегією враховується, що, як вбачається зі змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 06.06.2017 року № щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 46 930,80 грн. та щодо нарахування штрафних санкцій з цього податку у сумі 11 732,70 грн. та від 30.08.2017 року № щодо нарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 7 029,37 грн. та штрафних санкцій з цього податку у сумі 1 757,30 грн., в основу розрахунку об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб взяту суму 390 819,19 грн.

Водночас, зі змісту акту перевірки (т. 1 а.с. 30) вбачається, що дана сума чистого доходу за 2014 рік обрахована податковим органом шляхом додавання самостійно визначеної Позивачем у декларації за 2014 рік (т. 1 а.с. 211-215) суми чистого оподатковуваного доходу у розмірі 63 705,83 грн. та донарахованого за наслідками перевірки доходу у розмірі 327 113,36 грн. (шляхом зменшення на вказану суму амортизаційних витрат).

З урахуванням вищенаведених норм ставка податку на об'єкт оподаткування в сумі 390 819,19 грн. обраховується таким чином: за ставкою 15% оподатковується розмір доходу, який не перевищує 10 мінімальних заробітних плат щомісячно - 146 160,00 грн. (1 218,00 х 10 х 12 календарних місяців); інша частина згаданої суми - 244 659,19 грн. (390 819,19 грн. - 146 160,00 грн.) оподатковується за ставкою 17%.

Отже, загальна сума податку на доходи фізичних осіб, які повинен був сплатити, на переконання податкового органу Позивач за 2014 рік, складала 63 516,05 грн. (146 160,00 х 15% + 244 659,19 х 17%), з яких 9 555,87 грн. (63 705,83 х 15%) самостійно нараховано ФОП ОСОБА_1 у податковій декларації за 2014 рік.

Інша частина суми грошового зобов'язання у розмірі 53 960,18 грн. донарахована Позивачу згідно податкових повідомлень-рішень від 06.06.2017 року № (46 930,80 грн.) та від 30.08.2017 року № (7 029,37 грн.), виходячи з суми заниженого, на переконання ГУ ДФС у Київській області, розміру оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 в сумі 327 113,36 грн. Водночас вказана сума амортизаційних витрат, як було зазначено вище, була правомірно включена Позивачем до складу валових витрат, у зв'язку з чим підстави для донарахування суб'єкту підприємницької діяльності податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік виходячи з суми 327 113,36 грн. були відсутні.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що, правильно встановивши безпідставність зменшення податковим органом ФОП ОСОБА_1 суми валових витрат у розмірі 327 113,36 грн., суд першої інстанції не врахував, що і податкове повідомлення-рішення від 06.06.2017 року №, і податкове повідомлення-рішення від 30.08.2017 року № стосуються донарахування основного зобов'язання виключно щодо суми у розмірі 327 113,36 грн.

Таким чином, обидва вказані акти індивідуальної дії підлягають скасуванню як протиправні, адже, як вбачається з матеріалів справи, останні винесені ГУ ДФС у Київській області за результатами проведеної перевірки, висновки якої викладені в акті від 22.05.2017 року №323/10-36-13-09/НОМЕР_1.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зауважити, що викладені у рішенні ДФС України від 15.08.2017 року №10426/А/99-99-11-02-01-14 обставини не породжують виникнення прав чи обов'язків у Позивача, оскільки актами індивідуальної дії, з приводу яких виник спір, є оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Залишення поза увагою вказаних обставин, на переконання судової колегії, призвело до ухвалення судом першої інстанції помилкового рішення в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.08.2017 року № лише в частині визначення податкового зобов'язання на суму 7 029,37 грн.

Щодо іншої частини позовних вимог колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміст апеляційної скарги, як було встановлено раніше, свідчить, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 року в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги від 27.07.2017 року №Ф- (у частині), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.07.2017 року № (у частині), про визнання протиправною та скасування вимоги від 04.09.2017 року №Ф10755-17 (у частині) не є предметом апеляційного оскарження.

У зв'язку з викладеним судовою колегією здійснювалася перевірка законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а обставин, передбачених ч. 2 ст. 308 КАС України, у ході розгляду справи встановлено не було.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 06.06.2017 року № та від 30.08.2017 року № з огляду на встановлену правомірність формування Позивачем валових витрат у 2014 році, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Київського окружного адміністративного суду про неможливість задоволення позовних вимогу в частині, що стосується оскаржуваних актів індивідуальної дії, з підстав неналежності суб'єктного складу учасників справи, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати у цій частині та ухвалити нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати в частині.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ ДФС у Київській області на користь ФОП ОСОБА_1 витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, в сумі 2 051,29 грн., сплачених згідно квитанції №QS00222001 від 11.08.2017 року на суму 640,00 грн., квитанції №QS73647101 від 22.09.2017 року на суму 531,34 грн. та квитанції №QS68647001 від 14.02.2018 року на суму 879,95 грн., за вирахуванням суми судового збору, внесеної у більшому розмірі (2 048,40 грн. щодо квитанції №QS68647001 від 14.02.2018 року), яка може бути повернута у передбаченому ст. 7 Закону України «Про судовий збір» порядку.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій - задовольнити повністю.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Прийняти нове рішення у цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДФС у Київській області податкові повідомлення-рішення від 06 червня 2017 року № та від 30 серпня 2017 року №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07300, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 2 051 (дві тисячі п'ятдесят одна) гривня 29 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 29» травня 2018 року.