Справа № 806/1093/18
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м.Житомир

справа № 806/1093/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Горовенко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Демчук О.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю від 09.01.2018 №26/35),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення від 18.12.2017 №889, зобов'язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Житомирської міської ради від 18.12.2017 №889 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- зобов"язати Житомирську міську раду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: м. Житомир, провулок Річковий, 18.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.07.2017 з метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: м. Житомир, провулок Річковий, 18 звернувся із відповідною заявою до Житомирської міської ради. Проте, рішенням Житомирської міської ради від 18.12.2017 №889 позивачу було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з тих мотивів, що відповідно до детального плану території м.Житомир, провулок Річковий призначено для розміщення житлової забудови сім"ям військовослужбовців, які загинули під час проведення антитерористичної операції по врегулюванню кризової ситуації в Україні та учасникам АТО.

Вказане рішення позивач вважає незаконним та такими, що прийняте з порушенням вимог законодавства, оскільки Земельним кодексом України передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засідання за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 29.03.2018 оголошена перерва у підготовчому судовому засіданні у зв'язку із встановленням позивачу строку для подання відповіді на відзив на позовну заяву.

Згідно з довідкою від 19.04.2018 розгляд справи відкладено у зв"язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

Протокольною ухвалою суду від 07.05.2018 закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті на 17.05.2018.

Протокольною ухвалою суду від 17.05.2018 оголошено перерву у судовому засіданні до 22.05.2018 для надання представником відповідача додаткових доказів по справі.

Позивач у судовому засіданні 22 травня 2018 року позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву від 03.04.2018 за вх.№7033/18, в якій додатково вказує, що посилання відповідача на розпорядження Кабінету Мінстрів України "Про питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками" від 19.08.2015 №898 (далі - Розпорядження №898) є безпідставним та необґрунтованим, оскільки Розпорядження №898 містить лише рекомендаційний характер. Також зазначає, що є учасником бойових дій та інвалідом війни другої групи. Щодо посилання відповідача на його дискреційні повноваження щодо видачі дозволів на розроблення проекту землеустрою, позивач вказував, що спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, тому у випадку невиконання або неналежного виконання рішення суб"єктом владних повноважень та з метою недопущення необхідності повторного звернення до суду, вважає за потрібне зобов"язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 29 березня 2018 року (за вх.№6793/18).

В обґрунтування вказувала, що відповідно до Розпорядження №898 Житомирська міська рада першочергово забезпечує земельними ділянками сім"ї загиблих учасників АТО та учасників АТО. До компетенції міської ради згідно із Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельним кодексом України віднесено вирішення питань регулювання земельних відносин, щодо розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб шляхом прийняття рішень на її пленарному засіданні, відкритим поіменним голосуванням, а тому до компетенції суду не входить зобов"язання відповідача приймати на сесії будь-яке конкретне рішення.

Також відповідачем надано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 07.05.2018 за вх.№9459/18 в якій додатково вказано, що Розпорядження №898 носить рекомендаційний характер, але вимоги його можуть бути використані та реалізовані органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Водночас відповідачем вказано, що ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги, зокрема, орган виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих рад зобов"язані подавати допомогу інвалідам війни у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку. Згідно з рішенням Житомирської міської ради "Про затвердження детальних планів території в м. Житомир" від 21.07.2016 №294 затверджено детальний план території за адресою: пров. Річковий для розміщення житлової забудови, зазначена позивачем в графічних матеріалах земельна ділянка входить у межі розробленої містобудівної документації, а саме в межах детального плану по пров. Річковому. Детальний план розроблено для надання земельних ділянок учасникам АТО та сім"ям загиблих учасників АТО з їх зверненнями.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач з метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, орієнтовна адреса вільної земельної ділянки: м. Житомир, пров. Річковий, 18, 4 серпня 2017 року звернувся із заявою за реєстраційним №6634 до відповідача додавши копіювання з кадастрової книги (а.с.7).

Рішенням Житомирської міської ради від 18.12.2017 №889 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: м.Житомир, пров.Річковий, 18, з посиланням на ст.39 Земельного кодексу України, ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Генеральний план міста Житомира, затверджений рішенням Житомирської міської ради від 30.11.2016 №454.

Також зазначено, що згідно з рішенням міської ради "Про затвердження детальних планів території в м. Житомир" від 21.07.2016 №294 затверджено детальний план території за адресою: пров. Річковий для розміщення житлової забудови сім"ям військовослужбовців, які загинули під час проведення антитерористичної операції по врегулюванню кризової ситуації в Україні та учасникам АТО (а.с.11-12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 38 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно зі ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Приписами частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Приписами ч.3 ст. 134 Земельного кодексу України встановлено, що земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

За змістом ч.1 ст.118 Земельного кодексу України громадянин зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Стаття 39 ЗК України передбачає, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно зі ст.ст. 2, 16, 17, 24, 25 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності інструментом регулювання планування територій є містобудівна документація на державному, регіональному і місцевому рівні. На місцевому рівні - це генеральний план міста.

Рішенням п"ятнадцятої сесії сьомого скликання Житомирської міської ради від 30.11.2016 №454 затверджено Генеральний план міста Житомир (а.с.50).

Відповідно до фрагменту Генерального плану міста Житомир земельна ділянка площею 0,10 га за адресою: м.Житомир, пров.Річковий, 18, на розроблення проекту землеустрою якої позивач бажає отримати дозвіл, відноситься до території садибної житлової забудови (а.с.51,52).

Про це також свідчить і фрагмент детального плану території в м.Житомир, затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 21.07.2016 №294.

В оспорюваному рішенні від 18.12.2017 №889 відповідач посилається на те, що територія за адресою: м. Житомир, пров.Річковий призначена для розміщення житлової забудови сім"ям військовослужбовців, які загинули під час проведення антитеростичної операції по врегулюванню кризової ситуації в Україні та учасникам АТО.

Проте відповідачем не надано суду документального підтвердження щодо призначення території за адресою: пров. Річковий, м.Житомир, для розміщення житлової забудови, саме сім"ям військовослужбовців, які загинули під час проведення антитерористичної операції по врегулюванню кризової ситуації в Україні та учасникам АТО.

Надане відповідачем для суду рішення п"ятдесят першої сесії шостого скликання Житомирської міської ради "Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам, які приймали участь у антитерористичній операції по врегулюванню кризової ситуації в Україні" від 17.09.2015 №1011 не може бути підставою для відмови іншим особам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частина 2 ст. 19 Конституції України вказує на те, що, по-перше, спосіб вчинення дій і прийняття рішень обов'язково має бути встановлений законом. Положення ч. 2 ст. 19 Конституції вимагає того, щоб і підстави вчинення дій та прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, і межі їхніх повноважень, і спосіб вчинення дій та прийняття рішень були або встановлені на конституційному рівні, або закріплені на рівні закону. По-друге, суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти й приймати рішення саме в такий спосіб, який передбачений законом, тобто неухильно дотримуватися визначеної на рівні закону процедури вчинення юридично значущих дій та прийняття обов'язкових для інших суб'єктів рішень. По-третє, суб'єкти владних повноважень не мають права вчиняти дії чи приймати рішення у спосіб, відмінний від того, який визначений законом.

Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Земельний кодекс України містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вказана підстава серед них відсутня та не може бути покладена в основу рішення Житомирської міської ради від 18.12.2017 №889 про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Кожний державний орган повинен діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Протилежного суду відповідачем не доведено та законодавчого обґрунтування не визначено.

Враховуючи викладене, суд визнає необґрунтованою відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: м.Житомир, пров.Річковий, 18.

Отже, позивач правомірно очікував на належний розгляд його клопотання від 04.08.2017 за реєстр.№6634 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та отримання позитивного рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що відмовляючи позивачу у задоволенні його заяви, відповідно до рішенні від 18.12.2017 №889, відповідач порушив норми Земельного кодексу України, оскільки діяв не відповідно до закону.

Також суд звертає увагу, що частиною 3 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Позивач звернувся із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою 04.08.2017, проте рішення відповідачем прийнято 18.12.2017, тобто з фактичним пропуском строку, визначеного ст. 123 Земельного кодексу України.

Представником відповідача у судовому засіданні надані пояснення, щодо неможливості прийняття рішення у визначений законодавством місячний строк, оскільки виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону щодо регулювання земельних відносин, скликання сесії, є процесом довготривалим та таким, що потребує ретельної підготовки, з врахуванням великого навантаження та черговості вирішення питань на сесійних скликаннях, було прийнято оскаржуване рішення.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання відповідно до закону щодо регулювання земельних відносин.

Відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування сільські, селищні, міські ради проводять роботу сесійно. Частиною 5 ст.46 вказаного Закону встановлено, що сесія ОСОБА_3 скликається за необхідністю, але не рідше одного разу на квартал, а з питань відводу земельних ділянок - не рідше одного разу на місяць.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Таким чином, вирішення питань щодо земельних відносин як Законом України Про місцеве самоврядування, так і Земельним кодексом України дійсно віднесено до компетенції сільських, селищних та міських рад і повинно вирішуватись на засіданні сесії.

З огляду на системний аналіз норм та пояснення представника відповідача, спростовано бездіяльність, щодо не розгляду відповідачем заяви у місячний строк, проте відмовлено на підставах, що є незаконними та необґрунтованими.

Що стосується вимоги про зобов'язання Житомирської міської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд приймає доводи відповідача щодо дискреційних повноважень Житомирської міської ради. Оскільки суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України положенням, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Житомирської міської ради щодо надання або відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Разом з тим для повного захисту прав позивача, суд вважає за можливе, зобов'язати Житомирську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.08.2017 за реєстраційним №6634 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, за адресою: м. Житомир, пров.Річковий, 18.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ч.5 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 10031, ідн.код НОМЕР_1) до Житомирської міської ради (майдан ім.С.П.Корольова, 4/2, м.Житомир, 10014, ) про визнання незаконним та скасування рішення від 18.12.2017 №889, зобов'язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської міської ради 18.12.2017 №889 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, за адресою: м.Житомир, провулок Річковий,18.

Зобов'язати Житомирську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.08.2017 за реєстраційним №6634 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, за адресою: м.Житомир, провулок Річковий,18.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено у нарадчій кімнаті і проголошено 22 травня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Рішення складене у повному обсязі 23 травня 2018 року.