Справа № 807/619/17
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2018 рокум. Ужгород№ 807/619/17
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання Багара М.М.,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород адміністративну справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в особі Районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 25 травня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 04 червня 2018 року.

ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3Г.) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в особі Районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, якій просила суд визнати бездіяльність районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області у кримінальному провадженні № 0000340, внесеному 14 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - протиправною.

22 червня 2017 року позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просить визнати бездіяльність районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, що виявилася у невиконанні покладених завдань, функцій та невжитті поліцейських заходів, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» та Положенням про Ужгородське районне відділення поліції, затвердженим ГУНП у Закарпатській області 22 грудня 2015 року № 148 - протиправною.

Подану заяву прийнято судом та вирішено спір з урахуванням зміненого предмету позову.

Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року було вирішено клопотання представника відповідача про закриття провадження у адміністративній справі, якою в такому було відмовлено, оскільки у даній справі ставиться питання про правомірність дій (бездіяльності) відповідача саме як суб'єкта, наділеного владними повноваженнями та владних управлінських функцій, а не у межах кримінального провадження. Тобто, правовідносини у даній справі носять характер публічно-правових, оскільки виникли (13.03.2017 року) ще до внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (14.03.2017 року), а тому підсудні саме адміністративному суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на переконання позивача, з 13 березня по 20 березня 2017 року працівниками районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, крім внесення даних до ЄРДР, не було вчинено жодної процесуальної дії для зупинення кримінального правопорушення, що вчиняв гр. ОСОБА_4 Зокрема, станом на 20 березня 2017 року ОСОБА_4 безперешкодно викрав з майданчику 11 шт. залізобетонних плит розміром 5.0x1.4x0.14 та 91 шт. залізобетонних плит розміром 6.0x2.0x0.14 загальною вартістю 292127,00 гривень, що підтверджується висновком від 01 квітня 2017 року про оцінку вивезених залізобетонних плит, виконаного оцінювачем ПП ОСОБА_5 Позивач вважає, що саме внаслідок відсутності належного і вчасного реагування з боку районного відділення поліції, не проведення працівниками поліції необхідних процесуальних дій, як у день її звернення, так і до останнього, ОСОБА_4 весь цей час залишаючись безкарним, умисно знищував своє колишнє майно з метою позбавити ОСОБА_3 можливості ним володіти і використовувати належним чином, на законних підставах.

Вважає бездіяльність поліції такою, що порушує її законні права і інтереси.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та просив суд такий задовольнити, визнавши протиправною бездіяльність районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, що виявилася у невиконанні покладених завдань, функцій та невжитті поліцейських заходів, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» та Положенням про Ужгородське районне відділення поліції, затвердженим ГУНП у Закарпатській області 22 грудня 2015 року № 148.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову та поданому відзиві на позов.

Так, відповідно до поданого відзиву на позовну заяву, відповідач зазначає, що права та інтереси позивача, безпосередньо з боку відповідача, порушені не були, а позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів як на підставу своїх вимог щодо бездіяльності відповідача, оскільки працівниками поліції було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів позивача.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні подані учасниками справи документи і матеріали, заслухавши їхні пояснення, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13.03.2017 року на телефонну лінію поліції « 102» надійшов виклик ОСОБА_3 щодо знищення гр. ОСОБА_4 майна, яке входить до переліку іпотечного майна, що раніше було арештоване.

Даний факт підтверджується листом ГУНП в Закарпатській області від 18.12.2017 року №2918/106/4-2017, відповідно до якого 13.03.2017 року о 12:13 год. від гр. ОСОБА_3 на спецлінію « 102» надійшов дзвінок з повідомленням про незаконний демонтаж невідомими особами тротуарної доріжки з прилеглої території по вул. Коритнянській, 25. З такого листа також вбачається, що на було місце направлено наряд УПП «ТИСА-0105» (Ужгородський ВП ЄО№5057 від 13.03.2017 року). За результатами виїзду та на вимогу заявниці на місце було направлено наряд Ужгородського районного відділення поліції ГУНП в Закарпатській області (ЄО №1517 від 13.03.2017 року) (а.с.183).

Зі слів позивача, патрульна поліція приїхала на виклик, вислухали її заяву та викликали оперативно-слідчу групу, однак така не приїхала, однак матеріали адміністративної справи спростовують такі твердження позивача, оскільки в матеріалах справи містяться докази того, що оперативно-слідча група прибула на місце подій, зокрема це підтверджується Протоколом огляду місця події від 13.03.2017 року складеного слідчим СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 Відповідно до такого, огляд почато о 18:00 год. та закінчено о 19:20 год. Даний огляд проводився в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_3, що підтверджується їхніми підписами про ознайомленням з таким.

У своїх поясненнях слідчий слідчого відділення Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 та старший оперуповноважений СКР Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 вказали, що 13.03.2017 року о 08.00 годин вони заступили на добове чергування в складі СОГ Ужгородського РВП.

Приблизно в 08.30 годин ними було здійснено виїзд до с. Ярок, Ужгородського району, де проводилося документування крадіжки майна. Після цього було отримано вказівку оперативного чергового про необхідність виїзду в смт. Середнє, Ужгородського району з приводу вчинення кримінального правопорушення. Під час документування даної події надійшов телефонний дзвінок від оперативного чергового про необхідність виїзду за адресою: м. Ужгород, вул. Коритнянська, 23 (яка зідноситься до території обслуговування Ужгородського РВП) за повідомленням ОСОБА_3

Враховуючи те, що слідчо-оперативною групою не було завершено збір всіх необхідних матеріалів на місці події, тому виїзд на місце події за зверненням ОСОБА_3 відбувся з певним відтермінуванням по часу. Дане повідомлення від ОСОБА_3 надійшло приблизно в 13:40 годин. Враховуючи відстань (приблизно 40 км) до вказаного нею місця вчинення кримінального правопорушення, слідчо-оперативна група прибула на місце події приблизно в 15:00 годин, прибувши на місце, повідомили про це чергового.

На місці події було виявлено вантажний автомобіль (тягач), на який проводилося навантаження бетонних плит невідомими особами. Після цього було здійснено телефонний дзвінок на номер заявниці з метою встановлення її місця знаходження та причини звернення. Під час телефонної розмови ОСОБА_3 повідомила, що невдовзі підїде до місця події. Через 20 хвилин на місце події приїхала громадянка, представилася ОСОБА_3 та сказала, що дане навантаження відбувається незаконно. В ході спілкування ОСОБА_3 повідомила, що колишній власник даного майна ОСОБА_4 здійснює незаконно дані навантаження, оскільки все майно являється арештованим у звязку з його майновими заборгованостями перед банківськими установами. Разом з цим, жодних підтверджуючих документів, які стосувалися даної події, у неї в наявності не було. В подальшому ОСОБА_3 почала вимагати припинити, на її думку, протиправні діяння та зупинити процес завантаження.

Після цього, з метою зясування всіх обставин даної події, слідчо-оперативною групою було надано законну вимогу про припинення процесу навантаження, яку працівниками було виконано. Через деякий час на місце події приїхав невідомий громадянин, який представився адвокатом ОСОБА_3 та предявив пакет документів, які стосувалися даної території, однак свідоцтво про право власності не надав та повідомив, що воно знаходиться у Державній виконавчій службі.

В цей же час на місце події приїхала представниця ОСОБА_4 - ОСОБА_7, яка також в свою чергу надала певний перелік документів, який стосується даної території, однак остання також не змогла надати свідоцтво про реєстрацію права власності. Таким чином, на місці події встановити законного власника даного майна не надалось можливим.

При спілкуванні з представниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було прийнято рішення про припинення завантаження плит та залишення завантаженого автомобіля у приміщенні ангару на огородженій території, де його і було виявлено.

В подальшому даними представниками було власноручно написано розписки, в яких вони засвідчують поміщення до ангарного приміщення вантажного автомобіля з навантаженими плитами. Окрім цього представник ОСОБА_4 зобовязалася не вчиняти жодних дій з вказаним майном.

Окрім цього, під час спілкування з адвокатом ОСОБА_3, останній повідомив, що він їде до керівника Ужгородського РВП ОСОБА_9 та залишив місце події. Жодних вказівок з приводу даного факту від начальника Ужгородського РВП ОСОБА_9 члени слідчо-оперативної групи не отримували, а всі рішення та дії проводилися в межах правового поля.

Після завершення документування даної події слідчо-оперативною групою Ужгородського РВП було здійснено виїзд на наступний виклик. Разом з тим, члени слідчо-оперативної групи повідомили про те, що опечатування вантажного транспортного засобу не проводилося у звязку з тим, що встановити законного власника (бетонних плит) не надалось можливим. Однак, всі відомості про транспортний засіб та його вантаж було відображено в протоколі огляду місця події.

Опитаний з вказаного приводу начальник СРПП №3 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 пояснив, що 13.03.2017 року він заступив черговим Ужгородського РВП. О 08:11 годині до Ужгородського РВП надійшло повідомлення від ОСОБА_11 мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що в нього викрали 60 м кабелю. Туди ОСОБА_10 було направлено слідчо-оперативну групу в складі ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Крім цього, в 10:40 годин від органів охорони здоровя поступило повідомлення, що працівниками ШМД на дорозі неподалік Ужгородського коньячного заводу в кузові вантажного автомобіля було констатовано смерть гр. ОСОБА_12, куди було направлено додаткову слідчо-оперативну групу в складі слідчого СВ ОСОБА_13 та оперуповноваженого СКР ОСОБА_14

13.03.2017 року о 10:50 годин до Ужгородського РВП зі служби « 102» поступило повідомлення від гр. ОСОБА_15, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що з його будинку викрадено особисті речі. В звязку з чим, ОСОБА_10 дав вказівку основній слідчо-оперативній групі після документування крадіжки в с. Ярок направитися в смт. Середнє.

13.03.2017 року о 13:30 годин до Ужгородського РВП надійшло повідомлення від ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що біля приміщення, яке знаходиться у власності заявниці невідомі особи проводять демонтаж плит. Дане повідомлення ОСОБА_10 було зареєстроване 13.03.2017 року в журналі єдиного обліку «Про вчинені кримінальні правопорушення та інші події» за №1517.

В звязку з тим, що додаткова слідчо-оперативна група була зайнята документуванням смерті ОСОБА_12 біля Ужгородського коньячного заводу, а основна слідчо-оперативна група вже на той час документувала крадіжку в смт. Середнє, ОСОБА_10 дав вказівку основній слідчо-оперативній групі після документування крадіжки в смт. Середнє, направитися по повідомленню ОСОБА_3 В звязку з цим, основна слідчо-оперативна група запізнилась з приїздом на місце події по повідомленню ОСОБА_3 приблизно на дві години.

За результатами службового розслідування затверджено начальником ГУНП в Закарпатській області 08.05.2017 року висновок (а.с.128-134). Згідно висновку відомості щодо неправомірних дій окремих працівників, які здійснювали виїзд на місце події 13.03.2017 року - не знайшли свого підтвердження (кримінальному провадженні 0000340 внесеному 14 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Копія висновку службового розслідування направлена в Ужгородську місцеву Прокуратуру для надання правової оцінки діям працівників Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області (а.с.135).

Також, в матеріалах справи міститься лист ГУНП в Закарпатській області від 08.05.2017 року адресований ОСОБА_3, яким інформовано останню про проведення службового розслідування за її зверненням та про те, що копію висновку направлено в Ужгородську місцеву прокуратуру для надання оцінки діям працівників Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області. Також в листі зазначено, що оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора в слідчого судді відповідного суду регламентується ст.ст. 303-308 Кримінального процесуального кодексу України.

Однак, представник позивача в судовому засіданні стверджував, що даний лист не отримував та вперше про нього дізнався в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію України», Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію України», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію України» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Одночасно, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію України», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію України» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до п. 4, 5, 10, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію України», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоровю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події;вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію України», систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

У складі поліції функціонують:

1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію України», територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Згідно з ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію України», поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.

Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.

Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.

Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач наголошувала на тому, що гр. ОСОБА_4 демонтує плити, які є невідємною якісною складовою частиною арештованого майна. За заявою позивача на місце події прибув екіпаж поліції.

Посилання позивача та представника позивача на те, що працівники поліції прибули за викликом лише через кілька годин, коли вже 25% плит вже було демонтовано та вивезено з території знаходить своє виправдання доказами, наявними в матеріалах справи, а саме, поясненнями працівників поліції, котрі відбирались під час проведення службового розслідування, в яких зазначено, що в момент поступлення заяви ОСОБА_3 екіпажі, котрі заступили в той день, були на викликах по іншим фактам.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розяснив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Право на захист - це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Відповідно до п.п. 8, 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач субєкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Отже, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав, свобод та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення її прав, свобод чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії субєкта владних повноважень є протиправними, підстави для задоволення позову відсутні.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у чинному законодавстві України право на судовий захист, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто внаслідок певних дій, рішень чи бездіяльності було порушено його права, свободи чи законні інтереси.

Позивач не зазначає, які саме обовязки не були виконані відповідачем, а абстрактно посилається на свої права, свободи, законні інтереси, які регламентовані національним законодавством.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду цієї справи, суд не вправі надавати правову оцінку діям та подіям, які відбувалися після 14.03.2017 року, оскільки 14.03.2017 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000340 - і такі дії (бездіяльність) підлягають оскарженню в порядку КПК України.

Отже, правова оцінка дій таких осіб та встановлення факту наявності/відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення може бути встановлена в ході досудового розслідування та судового розгляду в межах кримінального провадження.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що факти порушення прав, свобод, законних інтересів позивача внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду цієї справи, оскільки екіпаж поліції прибув на місце виклику позивача, був проведений огляд місця події, складений протокол огляду, відібрано розписку від ОСОБА_7 та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000340. А відтак, на думку суду, працівники поліції діяли в межах закону та відповідно своїх повноважень, наданих державою та чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки наданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області в особі Районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяОСОБА_16