Справа № 803/627/18
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року ЛуцькСправа № 803/627/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку дільничного офіцера Луцького ВП ГУНП Цьок Т.В. за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач під час розгляду Луцьким міськрайонним судом Волинської області справи щодо встановлення порядку користування будинком АДРЕСА_1 та надвірними спорудами, дізналася про існування складеного дільничним офіцером Луцького ВП ГУНП Цьок Т.В. висновку від 29.01.2018 за результатами розгляду заяви ОСОБА_2, яким підтверджувався факт не проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 в період з грудня 2016 року по теперішній час.

Позивач вважає висновок від 29.01.2018, складений дільничним офіцером Луцького ВП ГУНП Цьок Т.В. незаконним та таким, що підлягає скасування, виходячи з наступного.

Статтею 23 Закону України "Про національну поліцію" встановлені виключні повноваження поліції, серед яких відсутні повноваження на проведення перевірок щодо встановлення місця проживання громадян, а також підтвердження чи спростування факту їх проживання за місцем реєстрації.

Такими повноваженнями, відповідно до Положення про державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014 та Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016, наділена виключно Державна міграційна служба України та її територіальні органи, які, зокрема, мають право проводити перевірку стану додержання органами виконавчої влади, громадянами, органами реєстрації, підприємствами, установами та організаціями вимог законодавства у сферах громадянства, реєстрації фізичних осіб.

На підставі вищевикладеного, просить суд визнати протиправним та скасувати висновок дільничного офіцера Луцького ВП ГУНП Цьок Т.В. від 29.01.2018, складений за результатами розгляду заяви ОСОБА_2, погодженого з т.в.о начальника сектору Луцького ВП Полюх О.А. та затверджений начальником Луцького ВП ГУНП у Волинській області Кічук О.Б.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін, відповідно до ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 18.04.2018 позовні вимоги не визнала, з урахуванням наступного. 29.01.2018 в чергову частину Луцького відділу поліції надійшло повідомлення із заявою громадянина ОСОБА_2, у якій він просив підтвердити факт не проживання його колишньої невістки громадянки ОСОБА_1 з грудня 2016 року і по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1

Дільничним офіцером поліції сектору превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській області було проведено перевірку за вказаною адресою та встановлено, що громадянка ОСОБА_1 не проживає за вищевказаною адресою, що підтвердили сусіди заявника, про що складено висновок від 29.01.2018 №529.

Вважає, що працівники поліції при розгляді заяви громадянина ОСОБА_2 не вийшли за межі повноважень, наданих їм Законом України "Про національну поліцію" та не перебирали на себе функції Державної міграційної служби, щодо контролю дотримання органами реєстрації вимог законодавства з питань реєстрації місця проживання, оскільки розгляд звернення громадянина ОСОБА_2 здійснювався відповідно до вимог Законів України "Про звернення громадян" та Закону України "Про національну поліцію", а тому позові вимог ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив від 26.04.2018 позивач зазначає, що згідно Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, громадяни країни мають право звернутися до органів поліції із заявами, клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення. В свою чергу, ОСОБА_2 у заяві від 29.01.2018 не просить реалізувати свої соціально-економічні, політичні та особисті права і законні інтереси, і не вказує про їх порушення, а просить перевірити факт не проживання своєї колишньої невістки та надати відповідну довідку для реалізації свого права на власність та пред'явлення її до суду, тобто наявність можливого порушення зі сторони позивача має встановити суд, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для розгляду даної заяви.

Звертає увагу суду на те, що згідно п.1 Розділу ІІ вищевказаного Порядку звернення громадян, що надійшли до органів (підрозділів) поліції з використанням засобів поштового зв'язку, мережі Інтернет, електронного зв'язку реєструються в журналі реєстрації звернень громадян або на реєстраційно-контрольних картках або в журналі обліку особистого прийому громадян, а не в Журналі єдиного обліку і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Луцького ВП ГУНП.

Крім того, вказує, що за результати розгляду звернень та надання відповідей заявникам, готується довідка про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні. В порушення вищевказаних норм, за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 складено висновок, що також свідчить про перевищення відповідачем своїх повноважень.

Не відомо, також, які саме міри прийняті відповідачем при виявленні порушення, факту не проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, оскільки за це правопорушення передбачена адміністративна відповідальність.

З огляду на вищенаведене, представником відповідача не наведено у відзиві на позовну заяву належних обставин та правових підстав, необхідних для обґрунтованої відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

У відзиві на позов від 27.04.2018 представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 не погоджується з твердженням позивача, що працівники поліції вийшли за межі своїх повноважень, наданих їм Законом України "Про національну поліцію" та фактично перебрали на себе повноваження Державної міграційної служби України, оскільки в даному випадку працівниками поліції здійснювався розгляд заяви ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", а не здійснювалася перевірка дотримання органами реєстрації вимог законодавства з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб.

У зв'язку з чим, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 29.01.2018 до Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області надійшла заява громадянина ОСОБА_2, зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Луцького ВП ГУНІІ у Волинській області за №3257 від 29 січня 2018 року, у якій він просив провести перевірку за адресою: АДРЕСА_1 та підтвердити факт не проживання його колишньої невістки громадянки ОСОБА_1 з грудня 2016 року і по теперішній час.

За результатами розгляду заяви громадянина ОСОБА_2, дільничним офіцером поліції сектору превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Цьок Т.В. складено висновок від 29.01.2018.

З висновку за результатами розгляду заяви громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 від 29.01.2018 вбачається, що проведення вищевказаної перевірки необхідно було громадянину ОСОБА_2 для отримання відповідної довідки, яку слідувало пред'явити до суду, з метою зняття колишньої невістки громадянки ОСОБА_1 з реєстрації за адресою вказаною у заяві, тобто для реалізації свого права на власність, а саме володіння та розпоряджання житлом.

В ході проведення перевірки по вищевказаній заяві встановлено факт не проживання громадянки ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, з грудня 2016 року по теперішній час, який також підтвердили сусіди заявника ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, слугував висновок дільничного офіцеру поліції сектору превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Цьок Т.В. від 29.01.2018, складений за результатами розгляду заяви громадянина ОСОБА_2 від 29.01.2018, про існування якого ОСОБА_1 дізналася під час розгляду Луцьким міськрайолнним судом цивільної справи щодо встановлення порядку користування будинком АДРЕСА_1 та надвірними спорудами.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ (далі - Закон №580-VІІІ).

Статтею 1 Закону №580-VІІІ визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст.2 Закону №580-VІІІ завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно ч.1 ст.8 Закону №580-VІІІ поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В пункті 1 частини 1 статті 18 Закону №580-VІІІ зазначено, що поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до пункту 5 статті 23 Закону №580-VІІІ, поліція відповідно покладених на неї завдань здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або інші події.

Як встановлено судом, висновком дільничного офіцеру поліції сектору превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Цьок Т.В. від 29.01.2018, складеного за результатами розгляду заяви громадянина ОСОБА_2 від 29.01.2018, встановлено факт не проживання громадянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 2016 року і по теперішній час.

Водночас, з висновку від 29.01.2018 вбачається, що він був необхідний ОСОБА_2 для пред'явлення його до суду, з метою зняття колишньої невістки громадянки ОСОБА_1 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Суд вважає висновок дільничного офіцера поліції сектору превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Цьок Т.В. за результатами розгляду заяви громадянина ОСОБА_2 від 29.01.2018 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну служба (далі - ДМС), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014, ДМС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Основними завданнями ДМС є, зокрема, реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно пп.24 п.4 Положення ДМС контролює дотримання органами реєстрації законодавства з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб, а відповідно до пп.5 п.6 цього ж Положення проводить перевірки стану додержання органами виконавчої влади, громадянами, органами реєстрації, підприємствами, установами та організаціями вимог законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів і вносить пропозиції щодо усунення причин порушення таких вимог.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлення форм необхідних для цього документів визначають Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016.

Відповідно до п.33 Правил реєстрації місця проживання ДМС та її територіальні органи контролюють дотримання органами реєстрації вимог законодавства з питань реєстрації місця проживання, а також їх діяльності у сфері реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб.

За результатами проведених перевірок ДМС та її територіальні органи надсилають органу реєстрації акт щодо врахування рекомендацій (пропозицій) чи усунення виявлених недоліків, порушень.

Таким чином, проаналізувавши положення вищевказаних норм права, суд дійшов висновку, що перевірка стану додержання громадянами вимог законодавства у сфері реєстрації фізичних осіб, відноситься до виключних повноважень ДМС, а не Національної поліції.

Суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача на правомірність розгляду заяви ОСОБА_2 згідно Закону України "Про звернення громадян", оскільки ст.12 зазначеного Закону визначено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

А відтак, дільничний офіцер поліції сектору превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській області старший лейтенант поліції Цьок Т.В., при розгляді заяви ОСОБА_2 від 29.01.2018, складаючи висновок щодо встановлення факту не проживання громадянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, вийшов за межі наданих йому Законом України "Про національну поліцію" та Законом України "Про звернення громадян" повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправним та скасування висновку дільничного офіцера поліції сектору превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Цьок Т.В. за результатами розгляду заяви громадянина ОСОБА_2 від 29.01.2018.

У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в розмірі 704, 80 грн., сплачений при поданні адміністративного позову, згідно квитанції №5 від 02.04.2018.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про національну поліцію", Закону України "Про звернення громадян", Положення про Державну міграційну служба, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014, Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати висновок дільничного офіцера поліції сектору превенції Луцького ВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Цьок Т.В. за результатами розгляду заяви громадянина ОСОБА_2 від 29.01.2018.

Присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області (43000, Волинська область, м. Луцьк, Винниченка, 11) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Ю. Сорока