Справа № 738/1987/17
Суддя: Слісар А. В.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 738/1987/17
№ провадження 2-а/738/24/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Мена, Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області

у складі:

судді Слісаря А.В.,

секретаря Минець П.Д.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія № 91» справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України в особі начальника Менської виправної колонії № 91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 про визнання недійсним та протиправним рішення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року до Менського районного суду Чернігівської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної пенітенціарної служби України в особі начальника Менської виправної колонії № 91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 про визнання недійсним та протиправним рішення. Позов мотивовано тим, що він відбуває покарання у ДУ «Менська виправна колонія № 91» згідно вироку судової колегії палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2010 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 15, п. 1, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 263, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі. По відбуттю відповідної частини покарання на комісії ДУ «Менська виправна колонія № 91» було розглянуто питання про застосування відносно нього пільги, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України та прийнято рішення про відмову в застосування даної пільги(протокол № 23 від 30.10.2017 р.). Таке рішення комісії позивач вважає протиправним, оскільки він відбув відповідну частину покарання, за час відбування покарання у МВК № 91, режим тримання не порушував, діючих стягнень не має, не працює тому, що можливості працювати в секторі максимального рівня безпеки, в якому утримується немає, а відповідно і немає заохочень. В звязку з цим, для захисту своїх прав, позивач звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені ним вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, просив відкласти підготовче засідання для надання ним відзиву, однак суд вважає таке клопотання як затягування розгляду справи, оскільки суд надавав можливість представнику відповідача надати відзив на позов і це право не було використане.

За таких обставин у відповідності до п. 1 ст. 205 КАС України, справу можливо розглянути без участі представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та дослідивши особову справу засудженого(позивача), суд приходить до наступного висновку.

Згідно п. 13-1 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Частина 9 статті 539 КПК України передбачає, що розгляд питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Стаття 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 засуджений вироком судової колегії палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2010 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 15, п. 1, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 263, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі. З 30.01.2011 року по теперішній час відбуває покарання в Державній установі «Менська виправна колонія № 91».

Згідно рішення комісії при МВК № 91(протокол № 23 від 30.10.2017 р.), засуджений ОСОБА_1 не стає на шлях виправлення та не заслуговує на застосування до нього ст.ст. 100, 101 КВК України.

З характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_1 в Менській виправній колонії № 91 відбуває покарання з 30.01.2011 року по теперішній час та тримається в приміщенні камерного типу. За час відбування покарання зарекомендував себе посередньо: порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає, розпорядку дня дотримується, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. На виробництві установи не працевлаштований у звязку з існуючим рівнем безпеки. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Передбачені законодавством вимоги персоналу установи виконує. Після зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання, засуджений ОСОБА_1 має право на зміну умов тримання (ст.ст. 100, 101 КВК України) з 16.10.2013 р.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 100 КВК України залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду. Зміна умов тримання в межах однієї колонії здійснюється за клопотанням начальника відділення соціально-психологічної служби постановою начальника.

Частиною 1 ст. 101 КВК України передбачено, що засуджені, які стають на шлях виправлення, переводяться з приміщень камерного типу в звичайні жилі приміщення колонії максимального рівня безпеки або колонію середнього рівня безпеки після фактичного відбуття не менше однієї четвертої призначеного судом строку покарання.

З дослідженої у судовому засіданні характеристики засудженого ОСОБА_1, вбачається, що позивач характеризується позитивно, а стягнення які були за час перебування у СІЗО у встановленому законом порядку погашені.

Згідно рішення комісії при МВК № 91(протокол № 23 від 30.10.2017 р.), засуджений ОСОБА_1 не стає на шлях виправлення та не заслуговує на застосування до нього ст.ст. 100, 101 КВК України, однак будь-яке обгрунтування такого рішення відсутнє і суду не було надано відомостей, про негативну поведінку засудженого під час відбування покарання у МВК № 91.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідач який є субєктом владних повноважень не надав суду доказів правомірності свого рішення, беручи до уваги позитивну характеристику позивача, та з врахуванням відповідної процедури зміни умов тримання засуджених, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та необхідності скасувати рішення комісії при ДУ «Менська виправна колонія № 91»( протокол № 23 від 30 жовтня 2017 року), щодо не застосування відносно засудженого ОСОБА_1 ст.ст. 100, 101 КВК України і зобов'язати комісію при ДУ «Менська виправна колонія № 91» повторно розглянути питання щодо застосування відносно засудженого ОСОБА_1 пільги передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України.

У відповідності до ст. 139 КАС України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 139, 242-246 КАС України, ст.ст. 100, 101 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України в особі начальника Менської виправної колонії № 91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 про визнання недійсним та протиправним рішення - задовольнити частково.

Скасувати рішення комісії при ДУ «Менська виправна колонія № 91»( протокол № 23 від 30 жовтня 2017 року), щодо не застосування відносно засудженого ОСОБА_1 ст.ст. 100, 101 КВК України.

Зобов'язати комісію при ДУ «Менська виправна колонія № 91» повторно розглянути питання щодо застосування відносно засудженого ОСОБА_1 пільги передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державної установи «Менська виправна колонія № 91» за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено копію рішення після його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне судове рішення складено 30.05.2018 р.

Суддя А.В. Слісар