Справа № 824/308/18-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/308/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (позивач) просив: 1) визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач) по призначенню та нарахуванню довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 відсотків заробітної плати судді; 2) зобов'язати зарахувати до стажу роботи судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року; 3) призначити перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше сплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмежень граничного розміру такого утримання, в межах шестимісячного строку, встановленого ст.122 КАС України.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 10.05.2018 року.

В судовому засіданні 10.05.2018 року сторони заявили клопотання про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він працював суддею Сторожинецького районного суду Чернівецької області з 09.10.1992 року. Постановою Верховної Ради України позивача було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку та наказом №80-К від 10.10.2016 року відраховано зі штату Сторожинецького районного суду у звязку з виходом у відставку.

11.10.2016 року органом Пенсійного фонду України було призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. На звернення позивача щодо врахування періоду проходження строкової військової служби з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року, відповідач повідомив, що розмір щомісячного довічного утримання обчислено з розрахунку 88 відсотків, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 24 роки 3 дні, правових підстав для зарахування періоду строкової військової служби з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року до стажу роботи на посаді судді немає, оскільки це не передбачено діючим Законом України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 року.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси з наступних підстав.

Незважаючи на те, що чинна редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при визначенні стажу судді не передбачає зарахування календарного періоду проходження строкової військової служби, однак він набув право на відставку та виплату довічного грошового утримання до моменту набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" та Закону України "Про судоустрій та статус суддів", а тому за ним зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набуття ним права на відставку.

Таким чином, на думку позивача, до його стажу роботи на посаді судді, що дає право на довічне грошове утримання судді у відставці, підлягає зарахуванню календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року - два роки та три дні. З урахуванням суддівського стажу 24 роки три дні та враховуючи строк проходження строкової військової служби, загальний стаж, що дає йому право на довічне грошове утримання перевищує 25 років і дає право за призначення довічного грошового утримання в розмірі 90, а не 88 відсотків заробітної плати судді.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав суду письмовий відзив проти позову, в якому зазначив, що з 11.10.2016 року позивач перебуває на обліку в ОСОБА_2 управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

10.10.2016 року ОСОБА_1 відрахований зі штату суду у зв'язку із звільненням з посади судді. ОСОБА_2 управлінням обчислене щомісячне довічне грошове утримання позивачу в розмірі 88 % відповідно до п. 25 Прикінцевих положень Закону.

05.03.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо складових нарахування щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, а також, щодо врахування до стажу роботи судді періоду проходження позивачем військової служби з 14 травня 1976 по 17 травня 1978 року відповідно до військового білету та норм Перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

ОСОБА_2 управління від 19.03.2018 №231/К-11 повідомлено заявника про відсутність підстав для зарахування періоду проходження військової служби з 14 травня 1976 по 17 травня 1978 року до стажу роботи судді, який враховується для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Також заявника інформовано, що обчислення та перерахування його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснено згідно з нормами чинного законодавства.

Відповідно до записів трудової книжки та розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи позивача на посаді судді складає 24 роки 23 дні.

Відповідно до статті 137 Закону до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) стражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Оскільки ст. 137 Закону визначає виключний перелік посад до яких зараховується стаж роботи на посаді судді, тому відповідач вважає безпідставною вимогу позивача про зарахування до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи встановлено, що робота на посаді судді позивача відповідно до записів його трудової книжки становить 24 роки 23 дні, а отже ОСОБА_2 управлінням правомірно обчислено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88%, правових підстав для його підвищення до 90% немає.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з таких підстав.

Судом встановлено наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії КР192741 виданий 22.04.1997 року Сторожинецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 7).

Відповідно до відомостей з Трудової книжки серії БТ-І№0552828 від 22.08.1975 року позивач з 09.10.1992 року працював в Сторожинецькому районному судді Чернівецької області. 10.10.2016 року позивач відрахований зі штату Сторожинецького районного суду Чернівецької області відповідно до постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" №1600-VIII від 22.09.2016 року (а.с. 8-9).

В період з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року позивач проходив строкову військову службу, що підтверджується Військовим квитком серії НК№3931038 від 20.04.1976 року(а.с.10).

Згідно розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виданого 11.10.2016 року Сторожинецьким районним судом, загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 42 роки 3 місяці 11 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді 24 роки 1 день, строкова військова служба 2 роки 3 дні (а.с. 29).

11.10.2016 року органом Пенсійного фонду України було призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 88 % суддівської винагороди.

05.03.2018 року позивач звернувся до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою в якій просив повідомити про складові нарахування щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, а також повідомити, чи враховано при цьому та зараховано до стажу роботи судді період проходження військової служби з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року відповідно до військового білету та норм Перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів". В разі незарахування вказаного періоду військової служби до стажу роботи судді, позивач просив переглянути це питання та здійснити відповідні перерахування щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці з жовтня 2016 року (а.с. 12).

Розглянувши звернення позивача, відповідач листом від 19.03.2018 року №231/К-11 повідомив позивача про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці правомірно обчислено з розрахунку 88 відсотків, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 24 роки 3 дні. Правових підстав для зарахування періоду проходження військової служби з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року до стажу роботи на посаді судді, який враховується для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, немає (а.с. 11).

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо призначення та нарахування йому довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 відсотків заробітної плати судді, звернувся до суду з даною позовною заявою до суду.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за № 2453-VI від 07.07.2010 року, Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за № 1402-VIII від 02.06.2016, інших Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

На момент звільнення позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII (Закон №1402).

Відповідно до п. 25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

За правилами ч. 1 ст. 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (Закон № 2453-VI), в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28.03.2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" № 2862-ХІІ від 15.12.1992 року (Закон № 2862-ХІІ).

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом № 2453-VI, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

За змістом п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Суд зазначає, що прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIІ (набрав чинності 29.03.2015 року), яким внесено зміни до Закону № 2453-VI, не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку.

Відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Конституційний суд України в рішенні від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати період проходження строкової військової служби з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року , що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру та проведення відповідних виплат, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 року по справі № 127/20301/17, від 06.03.2018 року по справі № 308/6953/17, від 22.03.2018 року по справі №520/5412/17.

Згідно частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивач має право на перерахування та виплату, з урахуванням раніше сплачених сум, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмежень граничного розміру такого утримання, а тому вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у перерахунку грошового утримання судді.

Отже, оскаржувана позивачем відмова у зарахуванні до стажу роботи судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року та відповідно перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці є протиправною, а тому позовні вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню.

Згідно підпунктів 2, 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

З огляду на наведене, оскільки позовна вимога про зобов'язання відповідача вчинити дії є фактично похідною від попередньої позовної вимоги (пункт 23 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України), з метою належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зобовязання відповідача вчинити дії щодо зарахування до стажу роботи судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року та перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмежень граничного розміру такого утримання.

Суд зазначає, що позивач мав право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди (грошового утримання) судді з дати призначення йому довічного грошового утримання, тобто з 11.10.2016 року.

Разом з тим, суд зазначає, що відновлення порушених прав позивача можливе лише з врахуванням ч. 2 ст. 122 КАС України, відповідно до якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

З матеріалів справи встановлено, що відмову відповідача у зарахуванні до стажу роботи судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби та перерахунку грошового утримання судді у відставці, позивачем отримано 19.03.2018 року, а тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку звернення до суду - з 19.09.2017 року.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (вул. Оренбурзька, 7-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58022) по призначенню та нарахуванню ОСОБА_1 (вул. Підлісна, 25, м. Сторожинець, Чернівецька область, 59000) довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 відсотків заробітної плати судді.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (вул. Оренбурзька, 7-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58022) зарахувати до стажу роботи судді Казюка Олександра Олексійовича (вул. Підлісна, 25, м. Сторожинець, Чернівецька область, 59000), що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року.

4. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (вул. Оренбурзька, 7-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58022) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (вул. Підлісна, 25, м. Сторожинець, Чернівецька область, 59000), з урахуванням раніше сплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмежень граничного розміру такого утримання, з 19.09.2017 року.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (вул. Підлісна, 25, м. Сторожинець, Чернівецька область, 59000) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58022, вул. Оренбурзька, 7-А, м. Чернівці, Чернівецька область, ) судові витрати - судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Суддя В.О. Григораш