Справа № 804/8243/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року Справа № 804/8243/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпрометиз" до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі №804/8243/17 та призначено справу до розгляду
Представник позивача у останнє судове засідання, яке призначене на 26.04.2018р., не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому також просив адміністративний позов задовольнити.
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому останній зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем порушено вимоги податкового законодавства та завищено податковий кредит за рахунок віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями, які не направлені на реальне настання правових наслідків.
Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням річних загальних зборів акціонерів, яке оформлено протоколом №29 від 24.04.2017р., ПрАТ «Дніпрометиз» перейменовано в ПАТ «Дніпрометиз».

З 25.08.1999р. ПАТ «Дніпрометиз» перебуває на податковому обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу ВПП ДФС.

На підставі направлень від 20.10.2017р. №314/28-10-46-07 та від 20.10.17р. №315/28-10-46-06, відповідно до наказу Офісу великих платників податків ДФС №2343 від 19.10.2017р. працівниками відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Дніпрометиз» (код за ) з питань перевірки формування відємного значення податку на додану вартість по декларації податку на додану вартість за серпень 2017 року.

За результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки складено акт №152/28-10-46-06-05393145 від 10.11.2017р.

Перевіркою встановлено порушення: п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту в серпні 2017 року на 69717,00грн. та порушення п.200.1, ст.200 абз. «в» п.200.4 ст.200 ПК України в частині завищення відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податного) періоду на суму 69717,00грн.

На підставі висновків акту №152/28-10-46-06-05393145 від 10.11.2017р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.11.2017р. №, яким ПАТ «Дніпрометиз» зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 69717,00грн.

Не погодившись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить за наступного.

Згідно з поданою ПАТ «Дніпрометиз» до Дніпропетровського управління Офісу ВПП ДФС декларацією з податку на додану вартість за серпень 2017 року вх. № від 19.09.2017р. з урахуванням уточнюючого розрахунку з ПДВ вх. № від 11.10.2017р. відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту, поточного звітного періоду відображене платником у рядку 19 податкової декларації та складає 61019398,00грн., сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість задекларована платником на рахунок платника у банку рядок 20.2.1 декларації складає 11475753,00грн., сума відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - р.21 декларації складає 49543645,00грн.

При цьому судом встановлено, що контролюючим органом в акті перевірки №152/28-10-46-06-05393145 від 10.11.2017р. зроблено висновок про нереальність взаємовідносин ПАТ «Дніпрометиз» з ТОВ «БРІО» (договір поставки від 23.01.2015р. №132/15), ТОВ «Міжнародна Інформаційна Агенція» (договір №830/17 від 31.07.2017р.), ФОП ОСОБА_5 (договір №589/15 від 05.05.2015р.), ТОВ «ПСВ СПЛАВ» (договір №749/17 від 06.07.2017р.), ТОВ «Науково-виробнича фірма «Топстар» (договір поставки №143/16 від 25.01.2016р.), ТОВ НВП «Екопромтех» (договір поставки №62/17 від 16.01.2017р.), ТОВ «Електологістик» (договір №142/15 від 12.01.2015р.), на підставі наданих до перевірки документів, договорів, отриманої податкової інформації від ДПІ контрагентів, а також баз даних АІС Податковий блок, а саме: АІС «Картка платника», АІС «Зустрічні перевірки», АРИ «Автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», єдиний реєстр податкових накладних, підсистеми ІС «Податковий блок»: «Обробка ПЗ та платежів», «Реєстрація ПП», «Аналітична система».

Підставою для визначення господарських взаємовідносин позивача з вищевказаними контрагентами нереальними стали наступні висновки:

- контрагенти позивача та їх контрагенти не мають достатньої кількості працівників та основних фондів для здійснення господарської діяльності;

- неможливо встановити ланцюг постачання товару, який був придбаний позивачем;

- контрагенти позивача та їх контрагенти не подають податкову звітність.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені ПК України.

Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 Податкового кодексу України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Податкові накладні наявні у позивача та порушень щодо їх складання податковим органом не зазначено.

Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.

Відповідно до змісту пунктів 201.4 та 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п.184.1 ст.184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:

- рух активів у процесі здійснення господарської операції.

- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що зазначено в іншому листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).

Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Господарські операції позивача з ТОВ «БРІО», ТОВ «Міжнародна Інформаційна Агенція», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «ПСВ СПЛАВ», ТОВ «Науково-виробнича фірма «Топстар», ТОВ НВП «Екопромтех», ТОВ «Електологістик» підтверджуються наданими до перевірки договорами, видатковими накладними, ТТН, прибутковими ордерами, податковими накладними, платіжними дорученнями, актами приймання-виконаних будівельних робіт.

Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог ч.2 ст.9 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, та зауважень щодо їх оформлення в акті перевірки не міститься.

При цьому, наявність незначних недоліків первинних документів є обставинами, які самі по собі не позбавляють правового значення виданих контрагентами підприємства актів виконаних робіт, рахунків-фактур, прибуткових ордерів та інших первинних документів, що виключає відповідальність платника податків. У разі підтвердження дійсного виконання операції недоліки правореалізуючих документів є порушенням порядку заповнення цих документів, допущених постачальником, а відтак такі недоліки не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на податковий кредит відповідного звітного періоду. Тим більше, що податкові накладні, на підставі яких сформовано податковий кредит, та інші первинні документи за правочинами з означеними вище контрагентами складені з дотримання обовязкових вимог до первинних документів, встановлених ст.201 Податквого кодексу України та ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Отже, факт здійснення реальних господарських операцій між позивачем та його вищенаведеними контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи копіями первинних документів, а також документів, оформлених на виконання умов укладених договорів, які повністю відображають зміст та обсяг цих господарських операцій, а також свідчать про зміни в майновому стані позивача та рух його активів.

Наведені первинні документи були надані позивачем до перевірки та відображені в акті, складеному за її результатами.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Також відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарських операцій, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Зміст укладених позивачем з ТОВ «БРІО», ТОВ «Міжнародна Інформаційна Агенція», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «ПСВ СПЛАВ», ТОВ «Науково-виробнича фірма «Топстар», ТОВ НВП «Екопромтех», ТОВ «Електологістик» договорів не суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що зміст цих угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо. В межах спірних правовідносин позивач не складав податкових накладних, а отримував такі податкові накладні від контрагентів та згідно них і формував податковий кредит за відповідні періоди.

При цьому, як на час укладення угод між позивачем та його означеним вище контрагентами, так і на час їх виконання, вказані субєкти господарювання знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що відповідачем не заперечується.

Посилання відповідача на те, що позивач неправомірно завищив відємне значення різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту, оскільки правочини, укладені з ТОВ «БРІО», ТОВ «Міжнародна Інформаційна Агенція», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «ПСВ СПЛАВ», ТОВ «Науково-виробнича фірма «Топстар», ТОВ НВП «Екопромтех», ТОВ «Електологістик» не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені такими правочинами, підтвердженням чого є дані ДПІ інших регіонів, баз даних ДПС, податкової звітності та інших джерел інформації, одержаних в ході проведення перевірки відповідно до яких у контрагентів позивача та їх контрагентів відсутні достатні трудові ресурси та основні фонди, що свідчить про неможливість ними здійснювати виробництво товару/надання послуг, відсутній ланцюг отриманого позивачем товару та не подання останніми податкової звітності, судом також не приймаються, оскільки, не є обовязковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобовязань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом. Навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.

При цьому жодною нормою законодавства України не передбачається обовязку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.

За таких обставин, суд дійшов висновку про реальність господарських операцій позивача з ТОВ «БРІО», ТОВ «Міжнародна Інформаційна Агенція», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «ПСВ СПЛАВ», ТОВ «Науково-виробнича фірма «Топстар», ТОВ НВП «Екопромтех», ТОВ «Електологістик» та, як наслідок, про неправомірність податкового повідомлення-рішення відповідача від 29.11.2017р. №.

Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування таких обставин.

Розбіжності задекларованих у декларації з податку на додану вартість за відповідні періоди показників податкового кредиту та податкових зобов'язань між контрагентами не встановлено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем був повністю доведений факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту у розмірі 69717,00грн. за господарськими відносинами з наведеними контрагентами, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов був задоволений, суд вважає за необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1600,00грн.

Керуючись ст. ст.244, 245, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.11.2017 року №.

Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 1600,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1