Справа № 826/1251/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року № 826/1251/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України

в місті Києві

третя особа Управління державної казначейської служби у Святошинському районі

міста Києва

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач), третя особа - Управління державної казначейської служби у Святошинському районі міста Києва (далі по тексту - третя особа), в якому просить:

- визнати протиправними дії Правобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі ДКСУ у місті Києві у сумі 14 315,39 грн ОСОБА_1;

- зобов'язати Правобережне об'єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернутися з поданням, передбаченим пунктом 5 Порядку повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року №787, до Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі ГУ ДКСУ у місті Києві про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, помилково сплаченого ним у сумі 14 315,39 грн при укладанні договору купівлі - продажу квартири від 12 вересня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 вересня 2017 року між ним та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Обрій» укладено договір купівлі - продажу квартири, зареєстрований в реєстрі за №1371.

При укладенні договору ОСОБА_1 сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу, що становить 14 315,39 грн.

При цьому, на думку позивача, він не є суб'єктом сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна, в зв'язку з чим вважає, що вказаний збір був сплачений ним помилково.

29 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Листом відповідача від 12 грудня 2017 року за №68384/09 у поверненні такого збору йому було відмовлено, оскільки відсутнє офіційне підтвердження того, що житло було придбано вперше.

Позивач вважає таку відмову у поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу у розмірі 14 315,39 грн неправомірною та такою, що порушує його права, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у письмовому відзиві на позов представник відповідача зазначив, що питання про звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу, на його думку, повинно було з'ясовуватись при нотаріальному оформленні цивільно - правового договору, а відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно не можуть бути підставою для визначення позивача особою, яка придбала майно вперше.

Крім того, відповідач просив суд при ухваленні рішення врахувати той факт, що на даний час не існує офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбавається особою вперше та той факт, що відповідач не володіє інформацією щодо прав власності на нерухоме майно та не наділений повноваженнями визначати коло таких осіб.

Відповідач посилається й на те, що Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що кошти, які надходять до Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються на виплату пенсій, надання соціальних послуг, оплату послуг з виплати та доставки пенсій, а використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом, забороняється.

Третя особа у своїх письмових поясненнях щодо позовної заяви посилається на те, що УДКСУ у Святошинському районі міста Києва не є учасником спірних відносин та не здійснювало відносно позивача будь - яких протиправних дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

У відповідності до пункту 8 статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (далі по тексту - Порядок №1740) збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 Порядку №1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Наведене свідчить про те, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування в обов'язковому порядку сплачується фізичними особами - покупцями нерухомого майна, проте, особи, які придбали житло вперше, звільняються від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2017 року між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Обрій» (далі по тексту - Продавець) з однієї сторони та ОСОБА_1 (далі по тексту - Покупець) з другої сторони, укладено Договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. та зареєстрований в реєстрі за №1371 (далі по тексту - Договір).

У відповідності до пункту 1.1 Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти у власність квартиру, яка розташована за адресою: місто Київ, вулиця Вірменська, будинок 6 (шість), квартира 393 (триста дев'яносто три).

Пунктом 3 цього ж Договору передбачено, що продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 1 431 538,90 грн без ПДВ.

Крім того, у відповідності до пункту 12 вказаного Договору збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, визначений відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», сплачено Покупцем.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сербіною Н.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 37027447, відповідно до якого за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстрована вказана вище квартира.

Як вбачається з наданої суду копії квитанції №28 від 11 вересня 2017 року, позивачем на рахунок № 0009 УДКСУ у Святошинському районі ГУ ДКСУ у місті Києві сплачено 14 315,39 грн з призначенням платежу: «операції з придбання (купівлі - продажу) нерухомого майна».

29 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про повернення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 14 315,39 грн, посилаючись на те, що житло, на підставі вказаного вище Договору, придбано ним вперше.

Листом від 12 грудня 2017 року за вих. №68384/09 ОСОБА_1 повідомлено про те, що Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві наразі не має правових підстав для повернення збору, оскільки відсутній відповідний правовий механізм перевірки інформації про факт придбання нерухомості особою вперше.

Будь - яких належних та допустимих доказів, які б спростовували факт придбання позивачем нерухомого майна вперше та підтверджували б придбання останньою нерухомого майна вдруге чи втретє, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, у суду не виникає сумніву щодо того, що у межах спірних правовідносин позивач придбав вищевказану квартиру вперше, а тому відповідно до вимог діючого законодавства України звільнений від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час придбання позивачем нерухомості, як і на момент розгляду даної адміністративної справи по суті, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Так, вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Разом з тим, ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

При цьому, оскільки на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, покладено обов'язок доказування, саме відповідач зобов'язаний довести факт, що ОСОБА_1 зобов'язаний був сплатити збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та придбав нерухоме майно не вперше.

Наведене в сукупності свідчить про те, що відсутність механізму встановлення органами Пенсійного фонду України обставин придбання нерухомого майна конкретними особами вперше, не є підставою для позбавлення законодавчо встановлених пільг по сплаті збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та звуження існуючих прав особи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач помилково сплатив до бюджету збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 14 315,39 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок №787).

Відповідно до пункту 3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Наведені вище положення чинного законодавства свідчать про те, що відповідач не наділений повноваженнями щодо повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з Державного бюджету України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі ДКСУ у місті Києві у сумі 14 315,39 грн ОСОБА_1 є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В той же час, судом встановлено, що відповідач є відповідним органом, який контролює справляння відповідних надходжень до бюджету у сфері обов'язкового пенсійного страхування, а тому саме він наділений обов'язком щодо формування та подання до органів казначейства подання про повернення коштів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Стосовно вимог ОСОБА_1 щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 9 430,40 грн, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору..

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу стягуються з іншої сторони лише у тому випадку, якщо професійна правнича допомога реально надавалася в справі тією особою або особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

На підтвердження понесених витрат за отриману професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір №6/2017 про надання правової допомоги від 26 листопада 2017 року (далі по тексту - Договір) та копію квитанції №14944332 від 19 січня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплачено на рахунок АО «Твій захист» грошову суму у розмірі 4200,00 грн з призначенням платежу «оплата послуг на правову допомогу по дог №6/2017 від 26 листопада 2017 року».

Враховуючи те, що позивачем не подано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об'єднанням «Твій захист», а орієнтовний детальний опис та вартість послуг на професійну правову допомогу, які планує надати останній за цим договором, зазначений у пункті 4.1. розділу 4 Договору, не є належним та допустимим доказом надання таких послуг, з урахуванням того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено співмірності розміру витрат на оплату послуг у сумі 4200,00 грн із складністю даної адміністративної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для позивача, в тому числі впливом вирішення справи на його репутацію або публічним інтересом до справи, а також з урахуванням того, що позивачем не підтверджено жодним належним та допустимим доказом сплату витрат на професійну правничу допомогу у розмірі саме 9 430,40 грн, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача цих витрат.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 132, 134, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернутися із поданням відповідно до вимог чинного законодавства до Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі міста Києва про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 14 315 (чотирнадцять тисяч триста п'ятнадцять) гривень 39 копійок, сплаченого згідно з квитанцією від 11 вересня 2017 року №28.

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (03680, місто Київ, вулиця Антоновича, 70, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко