Справа № 826/3582/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 квітня 2018 року 15:21 № 826/3582/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Аблова Є.В., суддів Літвінової А.В., Мазур А.С., при секретарі судового засідання Борсуковській А.О., за участю представників сторін:

представники позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представник третьої особи-1 - Станімак Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соколов Олександр Євгенійович, про визнання протиправним та скасування наказу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_4 (далі також - ОСОБА_4, позивач) з позовом до Міністерства юстиції України (надалі також - МЮУ, відповідач), в якому позивач просить визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 від 25 жовтня 2016 року» від 16 грудня 2016 року № 1780/7.

Під час розгляду справи до участі у ній в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (третя особа-1) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова Олександра Євгенійовича (третя особа-2).

Позовні вимоги мотивовано тим, що, на думку позивача, відповідачем було протиправно відмовлено в задоволенні поданої ним скарги на рішення та дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є., оскільки останнім було вчинено реєстраційну дію без наявних на те правових підстав.

В ході судового розгляду представники позивача позов підтримали повністю.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, про що ним було наголошено, зокрема, в поданих до суду запереченнях на позовну заяву, з огляду на безпідставність позиції позивача, оскільки відповідно до чинних вимог законодавства МЮУ не уповноважене розглядати скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, коли таке право набуто на підставі рішення суду, що і мало місце в даному випадку.

Оцінивши в судовому засіданні належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2007 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту за № 0 (в іноземній валюті).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором, 10 вересня 2007 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки, згідно умов якого позивачем було передано в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» належне позивачу на праві приватної власності майно, а саме - квартиру № 43, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Анни Ахматової, 35-а.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

19 травня 2016 року третьою особою-2 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 29672089, яким було здійснено переоформлення права власності на вищевказану квартиру на користь ПАТ «Дельта Банк».

При цьому, в якості підстави для прийняття такого рішення приватним нотаріусом було зазначено рішення (заочне) Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2014 року по справі № 753/16397/14-ц.

Не погоджуючись з таким рішенням третьої особи-2 та діями щодо його прийняття, позивач звернувся до відповідача зі скаргою.

Водночас, наказом відповідача від 16 грудня 2016 року № 1780/7, прийнятим на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 29 листопада 2016 року, в задоволенні скарги ОСОБА_4 було відмовлено, оскільки розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції МЮУ, оскільки право власності набуто на підставі рішення суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 8 та п. 1 ч. 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими відповідач керувався при прийняття оскаржуваного наказу, Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу.

В свою чергу, Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Виходячи з системного тлумачення наведених правових положень, суд приходить до висновку про те, що на підставі вказаних правових норм МЮУ може бути відмовлено в задоволенні поданої на його розгляд скарги виключно у випадку коли відповідне речове право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір.

При цьому, наведені правові норми вказують на те, що для їх застосування саме речове право має бути набуте на підставі рішення суду, а не те, що їх положення можуть бути підставою для відмови в задоволенні скарги у разі, якщо відповідне рішення суду стало лише підставою для проведення реєстраційних дій.

Отже, при вирішенні питання обґрунтованості поданої скарги, МЮУ, в контексті вимог п. 9 ч. 8 та п. 1 ч. 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», має бути встановлено саме обставини набуття речового права, щодо якого було проведено оскаржувану державну реєстрацію, на підставі рішення суду.

Так, з наявного в матеріалах справи рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2014 року по справі № 753/16397/14-ц, яким визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_2), та яке стало підставою вчинення оскаржуваних реєстраційних дій, вбачається, що воно набрало законної сили 06 лютого 2015 року, тобто до вчинення таких реєстраційних дій.

Разом з тим, резолютивною частиною судового рішення вирішено: «Зупинити виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на день вчинення відповідної реєстраційної дії (19 травня 2016 року) так і на час розгляду даної адміністративної справи, є діючим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення (заочне) Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2014 року по справі №753/16397/14-ц не могло бути підставою для набуття права власності на майно, державна реєстрація чого була проведена 19 травня 2016 року, оскільки дія такого судового рішення зупинена.

Беручи до уваги наведене, МЮУ не мало передбачених п. 9 ч. 8 та п. 1 ч. 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстав для відмови в задоволенні скарги ОСОБА_4, оскільки розгляд питань, порушених у скарзі, належить до компетенції відповідача.

Отже, на думку суду, обґрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_4 про скасування оскаржуваного рішення МЮУ.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі статтею 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 640, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань МЮУ.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 (02095, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, 13, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (01133, місто Київ, вулиця Щорса, 36-б, ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соколов Олександр Євгенійович (АДРЕСА_3, про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 від 25 жовтня 2016 року» від 16 грудня 2016 року № 1780/7.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_4 понесені останнім судові витрати у розмірі 640, 00 грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення виготовлено 23.05.2018.

Головуючий суддя Є.В. Аблов

Судді А.В. Літвінова

А.С. Мазур