Справа № 820/6663/17
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.

30 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/6663/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.

за участю представників позивача - Аксьонової В.В., Загребельного Р.В.

представника відповідача - Шамілової Л.Ш.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2018, повний текст складено 08.02.18 по справі № 820/6663/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-Арт"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення - рішення від 02.11.2017 р. за № про визначення збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 234 844 грн. та штрафними санкціями в сумі 117422 грн., а всього на суму 352 266 грн. та від 02.11.2017 р. за № про визначення суми від'ємного значення податку на прибуток в сумі 8 160 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2018р. зазначений адміністративний позов задоволено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм процесуального та матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається: на податкову інформацію щодо контрагентів позивача: ФОП ОСОБА_4, ТОВ "Ремонтно-торгівельне підприємство "Снабсервіс" та ТОВ "Актавія-М", згідно якої неможливо встановити походження реалізованих позивачу товарів у зв'язку з тим, що контрагенти контрагентів позивача по ланцюгу постачання не здійснювали придбання товарів, що в подальшому були реалізовані позивачу; на відсутність товарно-транспортних накладних; на протокол допиту в якості свідка директора ДП "СДІ-УКРАЇНА" ОСОБА_5 щодо непричетності до фінансово-господарської діяльності зазначеного підприємства.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ГУ ДФС у Харківській області з 05.10.2017 по 11.10.2017 року проведена документальна позапланова перевірка ТОВ "Техно-Арт", за результатами якої 19.10.2017 року складений акт №16004/20-40-14-11-11/32761622, яким встановлено порушення позивачем вимог: п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податку на прибуток на загальну суму 8 160 грн., в т.ч. за 2 квартал 2017 року на суму 8 160 грн.; п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 234 844 грн., у тому числі за січень 2015 року в сумі 156 грн., за червень 2015 року в сумі 156 грн., за вересень 2015 року в сумі 763 грн., за листопад 2015 року в сумі 452 грн., за грудень 2015 року в сумі 105 грн., за серпень 2016 року в сумі 83 415 грн., за вересень 2016 року в сумі 149 797 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, ГУ ДФС у Харківській області винесено податкові повідомлення - рішення від 02.11.2017 р. за № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 234 844 грн. та штрафними санкціями в сумі 117 422 грн., а всього на суму 352 266 грн. та від 02.11.2017 р. за № про визначення суми від'ємного значення податку на прибуток в сумі 8 160 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем - суб'єктом владних повноважень належними та допустимими доказами не було доведено правомірність оскаржуваних в рамках даної справи податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно п.138.1ст.138 ПК України - витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п.138.2ст.138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Пунктом 138.8 статті138 ПК України встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загально - виробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно п.п.139.1.9 п.139.1ст.139 ПК України - не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Крім того, за змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Як визначено підпунктом "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України/.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції чинній в 2015 році) платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Цією ж нормою, але в редакції, що була чинною упродовж 2016 року, передбачено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

В силу положень абзаців першого, другого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Окрім того, як визначено частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (тут та надалі - в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин), бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

А відповідно до частини першої статті 9 названого Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому у статті 1 згаданого Закону визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, об'єкт оподаткування податком на прибуток та ПДВ платником податків визначається за даними бухгалтерського обліку господарських операцій та за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Як підтверджено матеріалами справи, ТОВ "Техно-Арт" є офіційним дилером продукції товарної марки "Mitsubishi" в Харківському регіоні та відповідно до уставних документів та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, має наступний вид діяльності: 45.11 торгівля автомобілями та легковими транспортними засобами, 45.19 торгівля іншими автотранспортними засобами, 45.20 технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, 45.31 торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, 46.18 діяльність посередників, що спеціалізується в торгівлі іншими товарами.

Між ТОВ "Техно-Арт" (в якості виконавця) та ДП "СДІ-УКРАЇНА" (в якості замовника) було укладено договори поставки від 29 серпня 2016 р. №2 та від 11 вересня 2016 р. № 3, за умовами яких виконавець зобов'язується поставити і передати у власність замовника запасні частини та масла для легкових автомобілів після сплати замовником попереднього рахунку фактури.

В межах виконання зобов'язань за договором поставки № 2 від 29 серпня 2016 р. позивач поставив ДП "СДІ-УКРАЇНА" запасні частини, автомобільні мастила та аксесуари на загальну суму 500486, 93 грн., в т.ч. ПДВ 83414, 49 грн., що підтверджується копією видаткової накладної №7-00000961 від 30 серпня 2016 року.

Згідно платіжних доручень №28_8U020/4 від 30.08.2016 р. на суму 113000,00 грн.; №26_8U018/3 від 30.08.2016 р. на суму 125120, 00 грн.; №27_8U018/3 від 30.08.2016 р. на суму 186220, 00 грн. та №29_8U021/3 від 30.08.2016 р. на суму 76146, 93 грн. ДП "СДІ-УКРАЇНА" за отримані запасні частини, автомобільні мастила та аксесуари перерахувало безготівкові кошти на рахунок ТОВ "Техно-Арт".

В межах виконання зобов'язань за договором поставки № 3 від 11 вересня 2016 р. позивач поставив ДП "СДІ-УКРАЇНА" запасні частини, автомобільні мастила та аксесуари: на загальну суму 149898, 52 грн., в т.ч. ПДВ 24983, 52 грн., що підтверджується копією видаткової накладної №7-00000969 від 12 вересня 2016 р.; на загальну суму 149044,42 грн., в т.ч. ПДВ 24840, 74 грн., що підтверджується копією видаткової накладної №7-00001008 від 12 вересня 2016 р.; на загальну суму 149249, 92 грн., в т.ч. ПДВ 24874,99 грн., що підтверджується копією видаткової накладної №7-00001010 від 12 вересня 2016 р.; на загальну суму 149805, 66 грн., в т.ч. ПДВ 24967, 61 грн., що підтверджується копією видаткової накладної №7-00001012 від 12 вересня 2016 р.; на загальну суму 150909,8 грн., в т.ч. ПДВ 25151, 53 грн., що підтверджується копією видаткової накладної №7-00001011 від 20 вересня 2016 р. та на загальну суму 149 876,82 грн., в т.ч. ПДВ 24979, 47 грн., що підтверджується копією видаткової накладної №7-00001021 від 20 вересня 2016 року.

Згідно копій платіжних доручень №91_9D030/6 від 13.09.2016 р. на суму 149 898,52 грн., №92_9D030/6 від 13.09.2016 р. на суму 149 044,42 грн., №93_9D030/6 від 13.09.2016 р. на суму 149 249,92 грн., №90_9D030/6 від 13.09.2016 р. на суму 149 805,66 грн., №119_9К033/ від 20.09.2016 р. на суму 150 909,18 грн., №118_9К033/ від 20.09.2016 р. на суму 149 876,82 грн. покупець перерахував безготівкові кошти на рахунок позивача за поставлені товари.

ТОВ "Техно-Арт" зареєстровано в ЄРПН податкові накладні по ДП "СДІ-УКРАЇНА" у серпні, вересні 2016 року на загальну суму 1399272, 00 грн. в т.ч. ПДВ 2332212, 00 грн., які включені до реєстрів виданих податкових накладних та згідно з додатками №5 до податкових декларацій з податку на додану вартість наступним чином: 08.2016 - 500490, 00 грн.. сума ПДВ - 83415, 00 грн., 09.2016 - 898782, 00 грн., сума ПДВ -149797, 00 грн.

Окрім цього, позивачем без укладання договорів у письмовій формі були придбані автомобільні запасні частини та аксесуари у ФОП ОСОБА_4:

на суму 1040,00 грн., в т.ч. ПДВ 173,33 грн., що підтверджується копіями рахунку на оплату №192 від 03.08.2015 р., видаткової накладної № 187 від 03.08.2015 р., податкової накладної №4 від 04.08.2015 р.;

- на суму 1040,00 грн., в т.ч. ПДВ 173,33 грн., що підтверджується копіями рахунку на оплату №195 від 04.08.2015 р., видаткової накладної № 190 від 04.08.2015 р., податкової накладної №1 від 03.08.2015 р.;

- на суму 622,00 грн., в т.ч. ПДВ 103,67 грн., що підтверджується копіями рахунку на оплату №199 від 06.08.2015 р., видаткової накладної № 194 від 06.08.2015 р., податкової накладної №8 від 06.087.2015 р.;

- на суму 616,00 грн., в т.ч. ПДВ 102,67 грн., що підтверджується копіями рахунку на оплату №202 від 11.08.2015 р., видаткової накладної № 197 від 11.08.2015 р., податкової накладної №11 від 11.08.2015 р.;

- на суму 621,00 грн., в т.ч. ПДВ 103,50 грн., що підтверджується копіями рахунку на оплату №208 від 18.08.2015 р., видаткової накладної № 203 від 18.08.2015 р., податкової накладної № 17 від 18.08.2015 р.;

- на суму 636, 00 грн., в т.ч. ПДВ 106, 00 грн., що підтверджується копіями рахунку на оплату № 220 від 25.08.2015 р., видаткової накладної № 212 від 25.08.2015 р., податкової накладної №26 від 25.08.2015 р.

Зазначені вище податкові накладні належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а придбані у ФОП ОСОБА_4 матеріальні цінності позивач використав у власній господарській діяльності, що підтверджується копіями актів виконаних робіт, видаткових накладних, замовлень на ТО та ремонт, звіту про переміщення товарів на складах.

ТОВ "Ремонтно-торгівельне підприємство "Снабсервіс" без укладання договорів у письмовій формі поставило на адресу позивача ТМЦ:

на суму 937, 44 грн., в т.ч. ПДВ 156,24 грн., що підтверджується копіями рахунку на оплату №4 від 12.01.2015 р., видаткової накладної №2 від 12.01.2015 р., податкової накладної №2 від 12.01.2015 р., яка належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних;

на суму 937,44 грн., в т.ч. ПДВ 156,24 грн., що підтверджується копіями рахунку на оплату №251 від 14.05.2015 р., видаткової накладної № 173 від 14.05.2015 р., податкової накладної №15 від 14.05.2015 р., яка належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Придбані у ТОВ "Ремонтно-торгівельне підприємство "Снабсервіс" ТМЦ позивач використав у власній господарській діяльності, що підтверджується копіями актів виконаних робіт, видаткових накладних.

Також без укладання договорів у письмовій формі ТОВ "Актавія-М" поставило на адресу позивача камеру заднього виду на автомобіль на суму 628,00 грн., в т.ч. ПДВ 104,67 грн., що підтверджується копіями рахунку на оплату № 65 від 10.12.2015 р., видаткової накладної №64 від 10.12.2015 р., податкової накладної №28 від 10.12.2015 р., яка належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. Вказаний товар був оприбуткований на склад позивача, що підтверджується копією звіту про переміщення товарів на складах.

Таким чином, наданими позивачем первинними бухгалтерськими документами об'єктивно підтверджується реальність господарських операцій з зазначеними вище контрагентами, а відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій та не доведено наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Посилання апелянта на протокол допиту в якості свідка директора ДП "СДІ-УКРАЇНА" ОСОБА_5 щодо непричетності до фінансово-господарської діяльності зазначеного підприємства, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_5 перед початком допиту фактично не роз'яснювалися його права, він не попереджувався про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384,385 КК України, оскільки такі права роз'яснювалися свідку ОСОБА_6 і саме цей свідок попереджувався про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384,385 КК України.

Посилання апелянта на відсутність товарно-транспортних накладних, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки згідно Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Мінтранспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, вказані Правила визначають лише права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту та не встановлюють правила податкового обліку при формуванні податкових зобов'язань платника податків. Крім того, товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться формування податкового кредиту та не є єдиними та безумовними документами, що підтверджують факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей.

Окрім того, посилання апелянта на податкову інформацію щодо контрагентів позивача: ФОП ОСОБА_4, ТОВ "Ремонтно-торгівельне підприємство "Снабсервіс" та ТОВ "Актавія-М", згідно якої неможливо встановити походження реалізованих позивачу товарів у зв'язку з тим, що контрагенти контрагентів позивача по ланцюгу постачання не здійснювали придбання товарів, що в подальшому були реалізовані позивачу, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки сама по собі можливість не відображення в податковому обліку контрагентами контрагентів позивача відповідних господарських операцій чи несплата ними необхідних сум ПДВ до бюджету не може слугувати підставою для зменшення суми податкового кредиту позивачу. Законодавство України не ставить виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит в залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, а тому відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

У рішенні Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України" звернуто увагу на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

З наведених вище підстав доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 02.11.2017 р. за № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 234 844 грн. та штрафними санкціями в сумі 117 422 грн., а всього на суму 352 266 грн. та від 02.11.2017 р. за № про визначення суми від'ємного значення податку на прибуток в сумі 8 160 грн. прийняті без урахування всіх обставин, необхідних для прийняття таких рішень, а тому підлягають скасуванню.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення .

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 по справі № 820/6663/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення - з 04.06.2018 року.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Старосуд
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях М.М. Яковенко