Справа № 823/1261/18
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року справа № 823/1261/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання Сачинської В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю, представника відповідача ОСОБА_2 - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Хімагроекспорт до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю Хімагроекспорт (далі позивач) з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 05.02.2018 № 11379/39669736;

визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 05.02.2018 № 11377/39669736;

визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 05.02.2018 № 11376/39669736;

визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 05.02.2018 № 11374/39669736;

визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 05.02.2018 № 11357/39669736;

визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 05.02.2018 № 11378/39669736;

зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 114 від 21.11.2017, подану позивачем;

зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 122 від 23.11.2017, подану позивачем;

зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 124 від 28.11.2017, подану позивачем;

зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 135 від 29.11.2017, подану позивачем;

зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 146 від 29.11.2017, подану позивачем;

зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 11 від 12.12.2017, подану позивачем.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що оскаржуваними рішеннями відмовлено у реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних № 114, № 122, № 124, № 135, № 146 та № 11, що складеної позивачем, у звязку із виконанням останнім умов договорів укладених з контрагентами. Позивач, посилаючись на Податковий кодекс України (далі ПК України), вважає оскаржувані рішення протиправними, оскільки сукупність наявних первинних та платіжних документів у повній мірі підтверджує реальність операції, її фактичне виконання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити повністю, наголошуючи, що позивачем були надані достатні документи на підтвердження господарських операцій та прийняття відповідного рішення про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Представник позивача наполягав, що комісією Державної фіскальної служби України в оскаржуваних рішеннях не наведено посилання на норми чинного законодавства України, керуючись якими відмовлено у реєстрації та не зазначено, які саме потрібно платнику податків подати докази в обґрунтування здійснення операцій з контрагентами.

Відповідно до наданого 18.04.2018 письмового відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує повністю, зазначивши, що оскаржувані рішення про відмову у реєстрації податкових накладних винесено фіскальним органом є обґрунтованим правомірним, а відтак, визнанню протиправними та скасуванню не підлягають.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала повністю, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю Хімагроекспорт 02.03.2015 зареєстроване як юридична особа, є платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності підприємства є оптова торгівля хімічними продуктами (код КВЕД 46.75).

Судом встановлено, що під час здійснення господарської діяльності, позивачем у 2017 році було постановлено своїм контрагентам продукцію, а саме: мінеральні добрива на підтвердження чого складено податкові накладні № 114 від 21.11.2017, № 122 від 23.11.2017, № 124 від 28.11.2017, № 135 від 29.11.2017, № 146 від 29.11.2017, № 11 від 12.12.2017 та направлено їх для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно квитанції про реєстрацію податкових накладних, податкові накладні прийнято, але реєстрацію зупинено відповідно п. 201.16 ст. 201 ПК України, оскільки ПН/РК відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків згідно наказу Міністерства фінансів України № 567 від 13.06.2017. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно УКТ ЗЕД: 3102. Підприємству запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК.

На виконання п.п. 201.16.2. п. 201.16. ст.201 ПК України позивачем направлено податковому органу повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по податкових накладних з наданням копій підтверджуючих документів та поясненнями від 10.01.2018 №1, № 2, № 3, від 11.01.2018 № 4, від 12.01.2018 № 7, № 37, які отримані відповідачем.

Проте, надані позивачем документи не були взяті до уваги податковим органом, та рішенням комісії ДФС від 17.01.2018 № 561150/39669736, № 561160/39669736, № 561157/39669736, від 18.01.2018 № 563624/39669736, 563625/39669736, № 563637/39669736 товариству відмовлено в реєстрації податкових накладних № 114, № 122, № 124, № 135, № 146, № 11 з посиланням на те, що платником податку надано копії документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Не погоджуючись з такими рішеннями, позивач звернувся до ДФС України з відповідними скаргами, в яких надано додаткові письмові пояснення та копії документів на підтвердження реальності здійсненої операції по податкових накладних № 114, № 122, №124, № 135, № 146, № 11.

Від ДФС України до позивача надійшли рішення від 05.02.2018 № 11379/39669736, № 11377/39669736, № 11376/39669736, № 11374/39669736, № 11357/39669736, № 11378/39669736, якими відмовлено у задоволенні скарг позивача, а рішення про відмову в реєстрації накладної залишені без змін.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятих Державною фіскальною службою України рішень, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Як підставу для прийняття таких рішень ДФС України вказано про надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Суд вважає такі висновки податкового органу протиправними у зв'язку з наступним.

Як пояснив представник позивача, основним видом діяльності підприємства є оптова торгівля хімічними продуктами.

Так, між позивачем (Постачальник) та селянським (фермерським) господарством «Карпати С» (Покупець) укладено договір поставки № 256/11/16 від 29.11.2016, предметом якого було постачання мінеральних добрив (хімічної продукції). На виконання умов вказаного договору до матеріалів справи додано специфікацію на поставку товару, рахунок-фактуру № х-00000624 від 21.11.2017, видаткову накладну № х-00000897 від 23.11.2017, рахунок фактуру № х-00000632 від 27.11.2017, видаткову накладну № х-00000910 від 28.11.2017

02.11.2016 між позивачем (Постачальник) та фермерським господарством «Оксамит» (Покупець) укладено договір поставки № 221/11/16, предметом якого було постачання мінеральних добрив (хімічної продукції). На виконання умов вказаного договору до матеріалів справи додано специфікацію на поставку товару, рахунок-фактуру № х-00000628 від 22.11.2017, видаткову накладну № х-00000900 від 23.11.2017, товарно-транспортну накладну від 23.11.2018 № 231117.

Між позивачем (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Мінагротрейд» (Покупець) укладено договір поставки від 21.11.2016 № 242/11/16, предметом якого було постачання мінеральних добрив (хімічної продукції). На виконання умов вказаного договору до матеріалів справи додано специфікацію на поставку товару, рахунок-фактуру № х-00000645 від 11.12.2017.

Крім того, 27.11.2017 між позивачем (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Мінагротрейд» (Покупець) укладено договір поставки № 503/11/17, предметом якого було постачання мінеральних добрив (хімічної продукції). На виконання умов вказаного договору до матеріалів справи додано специфікацію на поставку товару, рахунок-фактуру № х-00000638 від 28.11.2017, видаткові накладні 30.11.2017 № х-00000917 № х-00000918, № х-00000919, від 14.12.2017 № х-00000938, № х-00000939, № х-00000940.

Також, 08.08.2017 між позивачем (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Чорноострівське Агро» (Покупець) укладено договір поставки № 449/08/17, предметом якого було постачання мінеральних добрив (хімічної продукції). На виконання умов вказаного договору до матеріалів справи додано специфікацію на поставку товару, рахунок-фактуру № х-00000621 від 20.11.2017, видаткову накладну від 16.01.2018 № х-00000033.

Для належного виконання умов вказаних договорів поставки позивачем укладено ряд договорів поставки мінеральних добрив, а саме.

Між ТОВ «Агротрейд НД» (Постачальник) та позивачем (Покупець) укладено договір поставки мінеральних добрив № 0118-01 від 18.01.2017, предметом якого було постачання мінеральних добрив (агрохімікатів). На виконання умов вказаного договору до матеріалів справи додано специфікацію на поставку товару № 12, рахунок-фактуру № 1574 від 21.11.2017, видаткову накладну від 23.11.2017 № 3318, податкові накладні № 184 від 21.11.2017, № 194 від 23.11.2017 які відповідно до квитанції № 1 зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

08.11.2017 між ТОВ «Агросток Україна» (Постачальник) та позивачем (Покупець) укладено договір поставки мінеральних добрив № 353-АС, предметом якого було постачання мінеральних добрив (агрохімікатів). На виконання умов вказаного договору до матеріалів справи додано рахунок № ХР001161 від 27.11.2017, видаткову накладну від 28.11.2017 № Р0013620, податкову накладну № 457 від 28.11.2017, яка відповідно до квитанції № 1 зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, 10.01.2017 між ТОВ «Українська ОСОБА_3» (Постачальник) та позивачем (Покупець) укладено договір поставки № 29, предметом якого відповідно до специфікації було постачання аміачної селітри. На виконання умов вказаного договору до матеріалів справи додано, специфікацію № 109 від 10.01.2017, рахунки на оплату по замовленню № 5002 від 27.11.2017 № 5206 від 11.12.2017, видаткову накладну від 28.11.2017 № 6785, податкові накладні № 572 від 28.11.2017 та № 229 від 12.12.2017, які відповідно до квитанції № 1 зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, 13.11.2017 між ТОВ «АЛКОСБИТ» (Постачальник) та позивачем (Покупець) укладено договір поставки № 14/11, предметом якого було постачання мінеральних добрив (агрохімікатів). На виконання умов вказаного договору до матеріалів справи додано рахунок-фактуру № СФ-0000387 від 17.11.2017, видаткові накладні від 29.11.2017 № РН-0000387/4, № РН-0000387/45, № РН-0000387/6, № РН-0000387/7, № РН-0000387/8, № РН-0000387/10 податкові накладні від 28.11.2017 № 575, № 576, № 807, від 29.11.2017 № 568, № 572, які відповідно до квитанції № 1 зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

27.09.2017 між ТОВ «ВО «Адамас» (Постачальник) та позивачем (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 27/09, предметом якого було постачання мінеральних добрив. На виконання умов вказаного договору до матеріалів справи додано специфікацію № 7, видаткову накладну від 05.01.2018 № 720, податкову накладну від 29.11.2017 № 190, яка відповідно до квитанції № 1 зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Між ТОВ «АЛКОСБИТ» (Постачальник) та позивачем (Покупець) укладено договір поставки № 14/11, предметом якого було постачання мінеральних добрив (агрохімікатів). На виконання умов вказаного договору до матеріалів справи додано рахунок-фактуру № СФ-0000387 від 17.11.2017, видаткові накладні від 29.11.2017 № РН-0000387/4, № РН-0000387/45, № РН-0000387/6, № РН-0000387/7, № РН-0000387/8, № РН-0000387/10 податкові накладні від 28.11.2017 № 575, № 576, № 807, від 29.11.2017 № 568, № 572, які відповідно до квитанції № 1 зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до пп.пп.16.1.2, 16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Помилки у реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (в редакції чинній на час подачі накладних, далі - Порядок №1246).

Згідно із п. 12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки, зокрема, щодо відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу.

Наведене положення відповідає п. 74.2 ст. 74 ПК України, яким закріплено, що в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатні для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із п. 13 Порядку № 1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до п. 74.2 ст. 74 цього Кодексу.

Підпунктом 201.16.1 п. 201.16 ст. 201 ПК України визначено, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування;

б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування;

в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вичерпний перелік таких документів у розрізі критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Отже, після надсилання платником податків складеної ним податкової накладної (розрахунку коригування) до ДФС України в автоматизованому режимі (тобто без участі працівників контролюючого органу) проводиться, серед іншого, перевірка відповідності цієї податкової накладної (розрахунку коригування) критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення її реєстрації.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 № 567 (далі - Критерії, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Цим же наказом затверджений вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі Перелік №567, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пп. 1 п. 6 Критеріїв, який був зазначений відповідачем в квитанціях №1 в якості підстави для зупинення реєстрації податкових накладних, моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування здійснюється ДФС за такими критеріями:

1) обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 рази більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу постачання такого товару/послуг, зазначеного у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 01.01.2017 в Реєстрі, та обсягу придбання на митній території України та/або ввезення на митну територію України відповідного товару, зазначеного з 01.01.2017 в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, та митних деклараціях, і переважання в такому залишку товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, більше 75 % загального такого залишку та відсутність товару/послуги, зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється).

У разі якщо за результатами Моніторингу визначено, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідає вимогам підпункту 1 цього пункту та сума податку на додану вартість, зазначена в податкових накладних, зареєстрованих платником податку в Реєстрі у звітному (податковому) періоді з урахуванням податкової накладної/розрахунку коригування, поданої на реєстрацію в Реєстрі, які відповідають вимогам підпункту 1 цього пункту, більша за середньомісячну суму сплачених за останні 12 місяців єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків і зборів (крім суми податку на додану вартість, сплаченої при ввезенні товарів на митну територію України) платником податку та його відокремленими підрозділами, реєстрація такої податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється відповідно до вимог пункту 201.16 статті 201 розділу V Кодексу.

Згідно із п. 1 Переліку №567 для критерію, зазначеного у підпункті 1 пункту 6 Критеріїв, визначений такий вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, у розрізі Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами;

- договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції;

- первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні;

- розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків;

- документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Вказаний перелік документів є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Пунктом 2 Переліку №567 вказано, що письмові пояснення та копії документів, зазначені у Переліку, платник податку подає до ДФС в електронному вигляді засобами електронного зв'язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", «Про електронні документи та електронний документообіг» та нормативно-правового акта щодо порядку обміну електронними документами з контролюючими органами.

Згідно із пп. 201.16.3 п 201.16 ст. 201 ПК України письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Вказана комісія приймає рішення про:

- реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такі підстави встановлені постановою Кабінетом Міністрів України від 29.03.2017 №190 (яка була чинною на момент прийняття рішення комісії ДФС), якою закріплено, що підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Зі змісту рішень комісії ДФС про відмову у реєстрації податкової накладної слідує, що саме остання обставина зазначена ДФС України як підстава для їх прийняття.

Така підстава для відмови в реєстрації податкової накладної за своєю суттю є складною, оскільки містить у своєму складі два можливі критерії: наявність порушень у наданих копіях документів; недостатність наданих копій документів.

При цьому, конструкція наведеної вище норми постанови Кабінету Міністрів України містить сполучники "та/або", що свідчить про альтернативну можливість існування тієї чи іншої підстави для відмови. Вказане свідчить про те, що під час розгляду справи та прийняття рішення у ній ДФС України повинна встановити конкретну обставину із двох наведених, або ж зазначити про існування двох підстав без використання сполучника "або".

В якості недостатності наданих платником податків документів для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування слід розуміти надання таким платником не всіх документів, передбачених Переліком №567.

У свою чергу, така підстава для прийняття ДФС України рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування як надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства, потребує викладення у такому рішенні мотивів його прийняття з посиланням на факти, які безумовно свідчать про недостовірність наданих платником податків документів.

Відповідно до п. 16 Порядку роботи комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 № 566 (далі Порядок), комісією розглядаються письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 пункту 201.16 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, а також висновок контролюючого органу з пропозицією щодо реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації.

Пунктом 18 цього Порядку передбачено, що комісія може перевірити подані платником податку копії документів щодо їх достовірності шляхом звірки даних, які містяться в таких копіях документів, з даними, що надходять або можуть бути отримані з інших джерел інформації (реєстри, що ведуться державними органами, документи, в тому числі електронні, одержані від інших платників податків, засобів масової інформації тощо).

Згідно із п. 5.1 Регламенту комісії ДФС, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженого Наказом ДФС від 26 червня 2017 року № 450, матеріали, що виносяться на розгляд комісії ДФС, включають, серед іншого: письмові пояснення та/або копії документів платника податку стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації; таблицю даних платника податку, яка надана платником податку до ДФС.

Отже, на відміну від зупинення реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування), яке відбувається в автоматизованому режимі засобами програмного забезпечення ДФС України, прийняття рішення про реєстрацію/відмову у реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування) потребує проведення комісією ДФС України відповідного засідання, на якому членами комісії розглядаються та аналізуються надані платником податків документи та пояснення з метою прийняття обґрунтованого рішення зі спірного питання.

В оскаржуваних рішеннях про відмову у реєстрації податкових накладних не зазначено, які саме документи з наданих позивачем, складені з порушенням законодавства та яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних; комісією ДФС України не наведені мотиви неврахування чи відхилення наданих позивачем пояснень та документів.

Рішеннями комісії ДФС було відмовлено в реєстрації податкових накладних з підстави надання платником податку копії документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття рішення комісією ДФС про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Комісією ДФС України лише процитовано норму законодавства без будь-якої конкретизації обставин: чи то надані позивачем копії документів складені з порушеннями вимог законодавства, а якщо так, то яких саме; чи то копії наданих документів є недостатніми для прийняття позитивного рішення, а якщо так, то яких саме документів згідно з Переліком №567 не надано; чи то існують обидві зазначені передумови для відмови у реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, серед іншого, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Оскаржувані рішення об'єктивно не містять чіткого визначення підстав та мотивів для прийняття комісією ДФС України рішення про відмову в реєстрації податкових накладних, що свідчить про їх необґрунтованість.

Отже, відповідність обсягу наявної у позивача продукції мінеральних добрив (хімічної продукції) обсягам реалізації, відображеним в податкових накладних № 114 від 21.11.2017, № 122 від 23.11.2017, №124 від 28.11.2017, № 135 від 29.11.2017, № 146 від 29.11.2017, № 11 від 12.12.2017, підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, які, як зазначено вище, були надіслані позивачем до комісії ДФС для врахування під час вирішення питання про реєстрацію зазначених податкових накладних.

Разом з тим, комісія ДФС України, незважаючи на вказані повідомлення ТОВ «Хімагроекспорт» та додані до них документи, що підтверджують факти, викладені у повідомленнях, прийнято рішення від 05.02.2018 № 11379/39669736, № 11377/39669736, № 11376/39669736, № 11374/39669736, № 11357/39669736, № 11378/39669736, якими відмовлено у задоволенні скарг позивача, а рішення про відмову в реєстрації накладної залишені без змін, без уточнення підстав неврахування наданих позивачем документів.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та підлягає застосуванню національними судами при розгляді справ.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу належного урядування: у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі); на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Лелас проти Хорватії, Тошкуце та інші проти Румунії).

Таким чином, суд зазначає, що дії ДФС України по прийняттю спірних рішень, в яких не наведені мотиви їх ухвалення та не зазначені підстави неврахування наданих позивачем документів та пояснень, свідчать про порушення принципу належного урядування, та свідчать про непрозорість та непередбачуваність дій відповідача, що перешкоджають можливості платника податків планувати в подальшому свою господарську діяльність.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Під час розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, не навів мотивів прийняття спірних рішень та неврахування наданих позивачем комісії ДФС України документів, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

З урахуванням наявності у позивача передбачених чинним законодавством України документів, які свідчать про реальність проведення господарської операції між позивачем та його контрагентами, приймаючи до уваги те, що такі документи були надані позивачем податковому органу, останній не мав правових підстав для прийняття рішень від 05.02.2018 № 11379/39669736, № 11377/39669736, № 11376/39669736, № 11374/39669736, № 11357/39669736; № 11378/39669736 про залишення скарг позивача без задоволення, а рішення комісії ДФС про відмову у реєстрації податкових накладних без змін.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Державної фіскальної служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних накладні № 114 від 21.11.2017, № 122 від 23.11.2017, № 124 від 28.11.2017, № 135 від 29.11.2017 та № 146 від 29.11.2017 № 11 від 12.12.2017, подані товариством з обмеженою відповідальністю Хімагроекспорт, суд зазначає таке.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних віднесено до обов'язків платника податків.

Наведені норми розраховані на відсутність спірних правовідносин, позаяк у випадку зупинення реєстрації податкової накладної механізм її подальшої реєстрації в ЄРПН є іншим, оскільки відповідні повноваження законодавчо покладені на комісію ДФС України.

Згідно із пп. 201.16.4 п. 201.16 ст. 201 ПК України податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій:

а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 20 Порядку №1246 передбачено, що у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. Датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Реєстрація в ЄРПН податкової накладної, реєстрацію якої попередньо було зупинено, є повноваженням ДФС України.

Враховуючи встановлені судом обставини протиправного прийняття комісією ДФС України рішень про залишення без змін рішення про відмову у реєстрації податкових накладних в ЄРПН та відсутність законодавчо закріплених перешкод для такої реєстрації, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов'язання ДФС України зареєструвати в ЄРПН спірні податкові накладні.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У разі задоволення позову суду надано право прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

З викладено слідує, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Як вбачається з положень ОСОБА_4 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Пленум Вищого адміністративного суду України в п. 10.3 Постанови від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" вказав, що суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Дискреційні функції Державної фіскальної служби України як суб'єкта владних повноважень під час прийняття рішення щодо реєстрації податкової накладної в ЄРПН чітко визначені законом, оскільки Наказом Міністерства фінансів України №567 від 13.06.2017 визначений вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оскільки під час розгляду справи у суді позивачем доведено надання ним до комісії ДФС України всіх документів, визначених Переліком №567 як достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, та підтвердження належної форми та змісту цих документів, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, у зв'язку з чим повний та ефективний захист порушеного права позивача потребує зобов'язання ДФС України здійснити реєстрацію податкових накладних № 114 від 21.11.2017, № 122 від 23.11.2017, № 124 від 28.11.2017, № 135 від 29.11.2017 та № 146 від 29.11.2017 № 11 від 12.12.2017, поданих товариством з обмеженою відповідальністю Хімагроекспорт в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 14, 77, 90, 139, 205, 242-246, 255, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 05.02.2018 № 11379/39669736, № 11377/39669736, № 11376/39669736, № 11374/39669736, № 11357/39669736; № 11378/39669736.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 114 від 21.11.2017, № 122 від 23.11.2017, № 124 від 28.11.2017, № 135 від 29.11.2017 та № 146 від 29.11.2017 № 11 від 12.12.2017, подані товариством з обмеженою відповідальністю Хімагроекспорт.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (ідентифікаційний код 39292197) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Хімагроекспорт (ідентифікаційний код 39669736) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 21 144 (двадцять одна тисяча сто сорок чотири) грн 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Кульчицький

Рішення складене у повному обсязі 25.05.2018.