Справа № 361/7333/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/7333/17 Суддя (судді) першої інстанції: Радзівіл А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч.4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача за невиплату позивачу з 12 липня 1996 року по 11 грудня 2009 року додаткової пенсії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 51 Закону України № 796-ХІІ, виходячи із розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та скасувати дані рішення;

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити позивачу перерахунок додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС ІІІ категорії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 51 Закону України № 796-ХІІ виходячи із розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 12 липня 1996 року по 11 грудня 2009 року з урахуванням проведених виплат та стягнути кошти з відповідача;

- визнати протиправними дії відповідача за невиплату позивачу з 01 жовтня 2011 року додаткової пенсії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 51 Закону № 796-ХІІ виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та скасувати дані рішення;

- зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС ІІІ категорії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 51 Закону № 796-ХІІ виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 жовтня 2011 року з урахуванням здійснених виплат та стягнути кошти з відповідача;

- зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу інфляційні втрати, для чого кожну недоотриману своєчасно суму пенсій за кожен календарний місяць, починаючи з 12 липня 1996 року, помножити на коефіцієнт інфляції за всі наступні місяці, по момент фактичної виплати, без врахування коефіцієнту за місяць, коли ця сума повинна була нарахована та стягнути дані кошти з відповідача.

- відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати позивачу за складання позовної заяви, за час перебування в судових засіданнях та витрат на дорогу до суду в розмірі 1000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року Позов ОСОБА_3 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в частині вимог про визнання протиправними дії за невиплату з 12 липня 1996 року по 11 грудня 2009 року додаткової пенсії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та скасувати дані рішення, про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за віком, згідно ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи із розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 12 липня 1996 року по 11 грудня 2009 року з урахуванням проведених виплат та стягнути кошти з відповідача, про зобов'язання відшкодувати інфляційні втрати, для чого кожну недоотриману своєчасно суму пенсій за кожен календарний місяць, починаючи з 12 липня 1996 року, помножити на коефіцієнт інфляції за всі наступні місяці, по момент фактичної виплати, без врахування коефіцієнту за місяць, коли ця сума повинна була нарахована та стягнути дані кошти - залишено без розгляду.

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в частині вимог про визнання протиправними дії за невиплату з 01 жовтня 2011 року додаткової пенсії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та скасувати дані рішення, про зобов'язання здійснити перерахунок додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС ІІІ категорії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 жовтня 2011 року з урахуванням здійснених виплат та стягнути кошти з відповідача - закрито.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже звертався з аналогічними позовними вимогами та до того самого відповідача, що в силу положень п. 4 ст. 238 КАС України є належною підставою для закриття провадження у справі, оскільки в матеріалах справи наявні постанова суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Залишаючи без розгляду другу частину позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, позивачем пропущено строк звернення до суду, та позивачем не заявлено належного клопотання про поновлення такого строку.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, мотивуючи свою позицію наступним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 є інвалідом війни ІІ групи, особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до категорії 3 та перебуває на обліку в Броварському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності згідно із ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач неодноразово звертався до суду з позовами до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, з вимогами про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, стягнення матеріальної та моральної шкоди (справа № 361/807/2015-а) , зокрема про:

- визнання протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України, у м. Бровари за відмову перерахувати належну позивачу додаткову пенсію, як постраждалому від ЧАЕС III категорії відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат, та включення додаткової пенсії до основного розміру пенсії;

- визнання протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України, у м. Бровари за відмову перерахувати належну позивачу пенсію згідно ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», із розміру 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджено рішенням судів апеляційної інстанції та ВАСУ;

- визнання протиправними дії відповідача за ненадання об'єктивної відповіді позивачу на його звернення, відповідно до ст. 15.18.19. Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов'язання відповідача перерахувати пенсію позивача з 01 листопада 2011 року, відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого частиною 1статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат;

- зобов'язання відповідача, здійснити перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2014 року відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як інваліда війни II групи, в розмірі 110 % від трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, та статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком визначеної відповідно до п. 1 ст. 28 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та здійснення перерахунку пенсії з урахуванням здійснених виплат;

- зобов'язання відповідача провести з 01 листопада 2011 року, перерахунок розміру пенсії по інвалідності ОСОБА_3 згідно із ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та нараховувати пенсію позивачу в розмірі 3749 гривень 11 грудня 2009 року та до цього часу, з урахуванням здійснених виплат відповідно рішенню Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 року, згідно неодноразово підтверджених даних відповідача, наданих в запереченнях відповідачем;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням здійснених виплат відповідно рішенню Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року, за жовтень 2011 року, як постраждалому від ЧАЕС та інваліду війни III групи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що був чинний на час дії в жовтні 2011р.;

- зобов'язання відповідача надати позивачу обґрунтовану відповідь на його звернення, відповідно до ст. 15.18.19. Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов'язання відповідача, відшкодувати матеріальні збитки позивачу, в розмірі сто тисяч гривень (100 000грн);

- зобов'язання відповідача, відшкодувати моральні збитки позивачу, в розмірі сто тисяч гривень (100 000 грн);

- зобов'язання відповідача відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» нарахувати компенсації втрати частини доходів, за невчасний перерахунок та несвоєчасне отримання пенсії в повному розмірі, встановленому рішенням ВАС України від 13 березня 2013 року.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 за період з 01 січня 2014 року по 30 липня 2014 року та за жовтень 2011 року з урахуванням проведених виплат - скасовано, адміністративний позов в цій частині залишено без розгляду. В частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області перерахувати пенсію ОСОБА_3 з 01 листопада 2011 року відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру встановленого частиною 1 ст. 28 Закону країни «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області перерахувати пенсію ОСОБА_3 з 01 листопада 2011 року згідно із ст. 22 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку 110 % від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком виходячи з розміру встановленого частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат - скасовано, провадження у справі в цій частині закрито. В іншій частині - без змін. Згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 07 вересня 2016 року зазначена постанова від 11 листопада 2015 р. та ухвала від 29 березня 2016 р. набрали законної сили.

Відповідно до п. 4 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в частині вимог про визнання протиправними дії за невиплату з 01 жовтня 2011 року додаткової пенсії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та скасувати дані рішення, про зобов'язання здійснити перерахунок додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС ІІІ категорії в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 жовтня 2011 року з урахуванням здійснених виплат та стягнути кошти з відповідача.

Щодо пропуску строку звернення до суду та залишення частини позовних вимог без розглядку, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ч. 2 ст. 122 КАС України (в ред. після 15.12.2017 року) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час. протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними: після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними (ухвала Вищого адміністративного суду України від

Частиною 1 статті 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду у листопаді 2017 року, та просив зобов'язати здійснити позивачу перерахунок додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС ІІІ категорії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 51 Закону України № 796-ХІІ виходячи із розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 12 липня 1996 року по 11 грудня 2009 року, однак заява про поновлення строку позивачем, як вбачається із наданих документів, не подавалася.

Відповідно ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак, звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом відбулось поза межами шестимісячного строку, установленого ст.. 99 КАС України (ч. 2 ст. 122 КАС України (в ред. після 15.12.2017 року), а отже судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про залишення частини позовних вимог без розгляду.

Доводи позивача з приводу того, що до вказаних правовідносин не застосовуються строки звернення до суду, встановлені ст. 99 КАС України, посилаючись на Віденську конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21.05.1963 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12.07.1996 року положеннями п. п. іі) п. а) ч. 1 ст. VI якої встановлено, що строк позовної давності на відшкодування ядерної шкоди, спричиненої тілесному здоров'ю, складає тридцять років з дня ядерного інциденту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки на відміну від положень Конвенції строки, визначені ст. 99 КАС України є процесуальними. Їх початок та перебіг пов'язується з моментом порушення прав та інтересів позивача.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення позовних вимог за період з 12 липня 1996 року по 11 грудня 2009 року без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимоги про стягнення 10000 грн судових витрат, оскільки такі витрати не підтверджені жодними належними доказами.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року - залишити без змін.

Повний текст постанови складено «04» червня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма