Справа № 824/304/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа №824/304/16-а

адміністративне провадження №К/9901/10197/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року (судді: Мельник - Томенко Ж.М., Сторчак В.Ю., Ватаманюк Р.В.) у справі №824/514/16-а за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Чернівецької області про протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до прокуратури Чернівецької області, в якому просила:

- визнати протиправними дії прокуратури Чернівецької області щодо ненарахування та невиплати їй заробітної плати за період з 1 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року включно, відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VII;

- зобов'язати прокуратуру Чернівецької області нарахувати та виплатити на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 1 липня 2015 року по 1 грудня 2015 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14. жовтня 2014 № 1697-VII з урахуванням здійснених виплат за цей період.

В обґрунтування позову посилалася на те, що перебуваючи на посаді прокурора відділу прокуратури Чернівецької області до 18 грудня 2015 року не отримала у повному обсязі заробітну плату за період з 1 липня 2015 року по 1 грудня 2015 року у зв'язку із набранням чинності 15 липня 2015 року Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), яким суттєво змінено принцип нарахування та розмір посадового окладу прокурора місцевої прокуратури.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Скаргу мотивує тим, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом № 1697-VII, у зв'язку із невнесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31 травня 2012 року № 505, не є підставою для її невиплати, оскільки закони України мають пріоритет над урядовим нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України.

У запереченні на касаційну скаргу прокуратура Чернівецької області вказує на правомірність своїх дій, оскільки реалізація положень Закону № 1697-VII в частині оплати праці неможлива без внесення відповідних змін до Законів України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31 травня 2012 року № 505.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що позивач з 19 березня 2002 року по 18 грудня 2015 року працювал в органах прокуратури на різних посадах, а починаючи з 14 січня 2015 року по 18 грудня 2015 року працював на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області, що підтверджується записами у трудовій книжці.

Наказом прокурора Чернівецької області № 1316-к від 18 грудня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу представництва, захисту інтересів громадян і держави у судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII, пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку зі скороченням кількості прокурорів органів прокуратури.

У період часу з 01 липня 2015 року по 18 грудня 2015 року заробітна плата нараховувалася та виплачувалася позивачу виходячи з посадового окладу у розмірі, яка визначена постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505, на рівні 1507-1550 гривень.

Позивач, вважаючи порушеними свої права на отримання у повному обсязі заробітної плати у зв'язку із набранням чинності 15 липня 2015 року Законом № 1697-VII, яким суттєво змінено принцип нарахування та розмір посадового окладу прокурора місцевої прокуратури, звернулась до суду з даними позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірне зменшення посадового окладу ОСОБА_1 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505, яка значно погіршує становище прокурорів в оплаті праці, порівняно з обсягом фінансового захисту встановленого Законом № 1697-VII.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний адміністративний суд дійшов протилежного висновку, вважаючи, що прокуратура Чернівецької області не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлені Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції, на підставі наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 81 Закону № 1697-VII (в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Згідно з частиною третьою статті 81 Закону № 1697-VII посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті та частиною першою статті 10 цього Закону.

Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 цього ж Закону).

У свою чергу, частиною десятою статті 81 Закону № 1697-VII передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За приписами частин першої, другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 цього ж Кодексу керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно з статтею 89 Закону № 1697-VII фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (стаття 90 цього ж Закону).

Відповідно до абзацу третього пункту 9 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» норми і положення частини другої статті 33, статті 81 Закону № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 763) затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Оскільки Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 31 травня 2012 року №505, зокрема, в частині розмірів окладів працівників органів прокуратури, не внесено, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень статті 81 Закону № 1697-VII не передбачено, то відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників в інших, ніж установлені Кабінетом Міністрів України, розмірах.

Аналогічні висновки відображені в постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 817/548/16 та від 31 січня 2018 року у справах №№ 810/1304/16, 820/1119/16 відповідно.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, щодо необґрунтованості позовних вимог, оскільки за відсутності правового врегулювання та фінансової можливості відповідач не наділений правом збільшити видатки з Державного бюджету України та самостійно здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Наведене спростовує вищезазначені доводи касаційної скарги, оскільки прокуратура не має правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків за Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» на оплату праці.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи, повно дослідив докази по справі та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року, тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року у справі № 824/514/16 -а за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Чернівецької області про протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін, а касаційну скаргу, - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець