Справа № 760/22340/17
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/428/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника 3-ї особи - Рашевського В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Проценка Є.В., 3-я особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом і просить скасувати постанову серії БР №960309 від 14 жовтня 2017 року, винесену відповідачем за ч. 1 ст. 122 КУпАП та провадження у адміністративній справі закрити.

Посилається в позові на те, що 14 жовтня 2017 року вона, керуючи автомобілем марки «Мітсубіші Аутлендер» д.н.з. НОМЕР_2, рухалась в м. Києві по вул. Великій Житомирській в бік вул. Хрещатик.

В цей день на вул. Хрещатик проводились публічні заходи та рух по вул. Михайлівській було заблоковано працівниками патрульної поліції.

Водії, що рухались з нею в одному напрямку, змушені були або їхати під знак «В'їзд заборонено» через Михайлівську площу до вул. Трьохсвятительської, або здійснювати розворот на вул. Великій Житомирській, який здійснила і вона.

Після цього її зупинили патрульні поліцейські та пояснили, що причиною зупинки є порушення нею п. 34 ПДР, а саме те, що вона пересікла розмітку проїзної частини 1.3.

На підставі цього відповідачем була складена оскаржувана постанова.

Вважає, що зазначена постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Зазначила, що постанову вона отримала лише 20 жовтня 2017 року після особистого звернення до УПП у м. Києві.

Постанова складалась інспектором без врахування її зауважень, пояснень та конкретної дорожньої обстановки, пов'язаної з перекриттям вул. Михайлівської, що унеможливлювало подальший рух, скупчення і потоку інших автомобілів, інтенсивності руху.

Доказів правопорушення відповідачем не надано, не опитано свідків, тобто, на її думку, факт порушення оснований на припущеннях, що є порушенням закону.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення відповідачем не складався.

В постанові не зазначена об'єктивна сторона правопорушення, свідки, які б могли підтвердити факт вчинення нею правопорушення, фото- або відеозйомка також відсутні.

Крім цього, правил дорожнього руху вона не порушувала та виконала усі передбачені ПДР України дії щодо швидкості, зупинки та стоянки, а також перетинання перехрестя.

Зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 258 КУпАП працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу, однак постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи.

Вважає, що з точки зору ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатись за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте відповідач не дотримався зазначених вимог закону та розглянув справу на місці зупинки її транспортного засобу.

При розгляді справи та винесенні постанови відповідач позбавив її можливості скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі, а тому суттєво порушив її права.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилався на те, що порушення ПДР позивачкою мало місце і вона не заперечувала цих обставин при зупинці транспортного засобу та винесенні постанови.

При цьому відмовилася отримати постанову про накладення на неї стягнення.

Просив у позові відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову також заперечував.

Зазначив, що обставини, викладені поліцейським у постанові, мали місце і це підтверджується відеозаписом, здійсненим відповідачем, за допомогою спеціального пристрою з функцією фото,- кінозйомки, з якого вбачається, що при винесенні постанови позивачка визнала свою вину.

Крім того, зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення в такій категорії справ, з точки зору закону, не складається, і розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу є законним.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2017 року відповідачем винесено постанову серії БР № 960309 у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що 14 жовтня 2017 року позивачка, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi», номерний знак НОМЕР_2, рухаючись по вул. Великій Житомирській, 2а в м. Києві, не дотрималася вимог дорожньої розмітки 1.3 п. 34 Правил дорожнього руху.

Диспозиція частини 1 статті 121 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п.16 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511) посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС.

Тобто, позивачка, як водій, який має посвідчення водія, зобов»язана знати та виконувати Правила дорожнього руху.

Згідно з п.п.1.3, 1.4, 1.5 Правил учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП посадовими особами національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейські виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, складання протоколу про адміністративне правопорушення не є обов'язковою умовою при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а є додатковим елементом у разі оскарження правопорушником порушення та адміністративне стягнення.

З оспорюваної позивачкою постанови вбачається, що остання підписала постанову про накладення адміністративного стягнення і жодних зауважень до її змісту та зазначених у ній допущених ним порушень Правил дорожнього руху не зазначила.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу.

Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП та Інструкцією передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В ході судового розгляду представником третьої особи був долучений до матеріалів справи диск з відеозаписом, з якого вбачається, що після зупинки транспортного засобу позивачки відповідач представився, назвав своє спеціальне звання та запропонував їй пред'явити посвідчення водія, технічний паспорт та страховку, остання вимоги поліцейського не виконала, але і не заперечувала порушення Правил дорожнього руху.

При цьому позивачка постійно звертала увагу поліцейського на інші транспортні засоби, які, з її точки зору, також порушують правила дорожнього руху, однак він їх не зупиняє.

Також з долученого відео вбачається, що відповідач перед складанням оскаржуваної постанови роз'яснив позивачці її права, передбачені ст. 268 КУпАП, а тому доводи щодо обмеження її можливості скористатись у повному обсязі своїми правами не заслуговують на увагу, оскільки вона не заявляла жодних клопотань, в тому числі про виклик адвоката або фахівця в галузі права.

Крім того, на відео зафіксовано, що позивачка, знаходячись у своєму автомобілі, в той час, як відповідач пропонував їй пред'явити визначені законом документи, користувалася мобільним телефоном, здійснювала телефонні дзвінки.

Що стосується винесення постанови на місці зупинки транспортного засобу, суд виходить з наступного.

Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП положення частини першої ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного в конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 територіальні органи Міністерства внутрішніх справ ліквідовано як юридичні особи публічного права.

Законом або будь-яким іншим актом законодавства не передбачено правонаступництво Національної поліції України від міліції та органів внутрішніх справ відповідно.

Отже, виходячи з положень рішення Конституційного суду, розгляд справи про адміністративне правопорушення повинен відбуватись у межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Водночас, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається. Саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальні звання), а не Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином поліцейський, який уповноважений виносити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи на місці, де було вчинено таке адміністративне правопорушення, та на місці, де він несе службу саме в той час.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказ ами, висновками експертів , показаннями свідків.

Порушення правил дорожнього руху також підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок Проценко Є.В.

Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені в постанові, щодо скоєного адміністративного павопорушення, позивачка та її представник суду не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач надав відповідні заперечення, в яких привів доводи на підтвердження правомірності своїх дій з посиланнями на норми закону та Правил дорожнього руху.

Обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені в судовому засіданні свідком.

Дані обставини та допущені порушення Правил дорожнього руху позивачем в судовому засіданні з урахуванням доводів відповідача, не спростовані.

Виходячи з цих обставин та викладеного вище, а також досліджений відеозапис з відеореєстратора відповідача, який є доказами в розумінні вимог ст.77 КАС України, суд вважає правомірними дії відповідача, а постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності законною.

Керуючись Законом України «Про дорожній рух», ст.ст. 8, 19 Конституції України, ст. ст. 1, 9, ч. 1 ст. 121, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Проценка Є.В. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження в справі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 червня 2018 року.

Суддя : Л.А.Шереметьєва