Справа № 204/8310/17(2-а/204/280/17)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2018 рокусправа № 204/8310/17(2-а/204/280/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Круговий О.О.

судді: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

за участю позивача: ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління патрульної поліції міста Дніпра,

на постанову Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2018 року, (суддя суду першої інстанції ОСОБА_2В.), ухвалену у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Дніпра, інспектора патрульної поліції лейтенанта 2 батальнону 6 роти ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення -

в с т а н о в и в :

26 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПП міста Дніпро, інспектора патрульної поліції лейтенанта ОСОБА_3 про скасування постанови та закриття адміністративної справи.

Адміністративний позов обґрунтовано відсутністю в діях позивача складу правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП за порушення п.9.9 г ПДР України, неврахування посадовою особою його пояснень при прийнятті оскаржуваної постанови. Позивач вважає, що постанова за зазначеними ним підстав підлягає скасуванню в судовому порядку із закриттям провадження за відсутності в його діях складу правопорушення. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2018 року позов задоволено, провадження в адміністративній справі закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга яка фактично обґрунтована запереченнями на адміністративний позов посилаючись на правомірність доводами адміністративного позову, та посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права остання просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення її вимог.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Інспектором УПП міста Дніпра патрульної поліції лейтенантом ОСОБА_3 винесена 23 грудня 2017 року о 14 год. 31 хв. у відношенні водія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕАА № 244832 у вигляді штрафу у сумі 425 грн. 00 коп.

За змістом постанови водій ОСОБА_4 23.12.2017 року о 14 год. 31 хв. не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію на буксируваному транспортному засобі «Шевроле Авео» державний номерний знак НОМЕР_1 під час буксирування, чим порушив пункт 9.9.г ПДР України за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною другою статті 122 КУпАП.

Вважаючи оскаржувану постанову серії ЕАА № 244832 від 23 грудня 2017 року протиправною позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП України за відсутності в матеріалах справи достатньо належних доказів вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення,, в звязку з чим, провадження в адміністративній справі закрив.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції мають право розглядати справи про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 даного кодексу, а також накладати адміністративні стягнення.

Відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Між тим, суд зазначає, що обовязковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є вчинення нею адміністративного правопорушення, факт вчинення особою правопорушення в свою чергу має бути підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів ст. 77 КАС України, обовязок доведення правомірності прийнятого ним рішення покладається саме на відповідача, що зобовязує субєкта владних повноважень посилатися тільки на ті докази, які були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підтвердження правомірності своїх дій відповідачем наданий в якості доказу провини водія відеозапис з місця події (а.с. 20) який було досліджено судом першої інстанції.

В свою, чергу наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів перелік яких визначений ст..251 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що постанова про адміністративне правопорушення є вже результатом оцінки сукупності доказів субєкта владних повноважень, вона вже повинна містити фактичні обставини які б підтверджували наявність або відсутність протиправного діяння; винність особи, яка вчинила правопорушення та інші обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Ндаючи оцінку наявному в матеріалах справи доказу відеозапису з нагрудного відеореєстратора інспектора УПП в м.Дніпро у сукупності з поясненнями позивача ОСОБА_1, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність в діях останнього факту вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки характер поломки транспортного засобу, а саме в частині електрообладнання, не дозволили позивачу увімкнути аварійний сигнал, а відсутність коштів не дозволило транспортування автомобіля за допомогою евакуатора.

Однак, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосована норма матеріального права.

Так, відповідно до п.9.9Г Правил дорожнього руху України передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена на механічному транспортному засобі, що буксирується.

Як вбачається з відеозапису та пояснення позивача, транспортний засіб «Шевроле Авео» державний номерний знак НОМЕР_1 яким керував ОСОБА_1, був відбуксировувався іншим транспортним засобом. Також, під час розмови посадовою особою перевірені пояснення водія з приводу неможливості ввімкнення аварійної світлової сигналізації з підстав пошкодження електрообладнання.

В свою чергу, відповідно до п. 9.11 А ПДР України, визначений обовязок водіїв в разі якщо транспортний засіб не обладнаний аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, необхідно встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 ("в", "г", "ґ") цих Правил.

Отже аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що на водія покладається обовязок із забезпечення заходів безпеки дорожнього руху для визначення транспортного засобу як такого, що буксирується, у вигляді встановлення додаткового знаку аварійної зупинки або миготливого червоного ліхтаря в разі несправної аварійної світлової сигналізації.

Досліджені судом апеляційної інстанції матеріали справи свідчать про те, що позивачем не виконані вимоги п. 9.11 А ПДР України, однак ці дії входять до складу обєктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП однак не були відображені в оскаржуваній постанові.

Отже, з огляду на викладене. Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності невірно встановлено обставини справи та суть правопорушення, що є безумовною підставою для скасування постанови.

В свою чергу, зазначені обставини також залишилися поза увагою суду першої інстанції що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильному застосуванню норм матеріального права що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відтак, відповідачем, на якого ст. 77 КАС України, покладено обовязок щодо доведення правомірності прийнятого ним рішення, не доведено правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за порушення п. 9.9 Г ПДР України. Вказане є достатньою підставою для скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що за приписами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд за наслідками розгляду справи про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення може скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, скасовуючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд вважає за необхідне закрити справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що форма судового рішення суду першої у даній справі так само як і порядок його проголошення не відповідають приписам КАС України.

Так, особливості розгляду окремих категорій справі, зокрема, з приводу оскарження рішень дій та бездіяльності органів у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 241 КАС України, судовий розгляд в судах першої інстанції завершується прийняттям судового рішення.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм права, суд апеляційної інстанції зазначає, що за наслідками розгляду справи по суті позовних вимог суд першої інстанції відповідно до КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) має право приймати судові акти виключно у формі Рішень, в свою чергу, в окремих категоріях справ, зокрема щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності органів у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду не допускається, судове рішення приймається та проголошується виключно у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 317 КАС України, порушення судом першої інстанції вимог норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування рішення суду незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відтак, враховуючи вищенаведене, з огляду на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено вимоги процесуального права визначені ст. 271, 241 КАС України, що є підставою для скасування постанови суду.

З огляду на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 286, ст.308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції міста Дніпра задовольнити частково.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову серії ЕАА № 244832 від 23 грудня 2017 року винесену інспектором УПП міста Дніпра патрульної поліції лейтенантом ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП визнати протиправною та скасувати її.

Закрити адміністративну справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 29 травня 2018 року та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай