Справа № 826/24308/15
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2018 року № 826/24308/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа проФонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» визнання протиправним рішення, встановлення відсутності компетенції, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Відповідач-1, Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі по тексту - Відповідач-2, Уповноважена особа), третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» (далі по тексту - Третя особа, ПрАТ «СК «Юнівес»), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 15.01.2016 та заяви про уточнення позовних вимог від 16.02.2016, просить:

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними трансакцій (операцій) від 18.11.2014 по перерахуванню коштів в сумі 200 000,00 грн. на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 від юридичної особи - клієнта банку ПрАТ «СК «Юнівес», що була здійснена з призначенням платежу: «Оплата по дог.безвідсоткової позики №1 від 18.11.14 р. без ПДВ», а також договору банківського вкладу №001-28696-291214 від 29.12.2014;

- встановити відсутність в Уповноваженої особи повноважень щодо списання відкритих на ім'я ОСОБА_1 рахунків в АТ «Дельта Банк» належних Позивачу грошових коштів у розмірі 145 821,91 грн. на користь ПрАТ «СК «Юнівес»;

- зобов'язати Відповідача-2 подати Відповідачу-1 додаткову інформацію стосовно збільшення сум, що підлягають відшкодуванню, за рахунок Позивача, якому необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду у розмірі 145 821,91 грн.;

- зобов'язати Фонд здійснити відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 за рахунок Фонду у розмірі 145 821,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Уповноваженою особою безпідставно не було включено до переліку вкладників АТ «Дельта Банк» інформацію про Позивача як вкладника, які мають прав на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, на суму 145 821,91 грн., а Фондом було затверджено реєстр вкладників без належної до виплати ОСОБА_1 суми.

Крім того, у заяві про зміну предмету позову Позивачем зазначено, що жодних пільг чи переваг внаслідок укладення договору банківського вкладу (депозиту) останнім не отримано, у зв'язку з чим, на переконання, ОСОБА_1, трансакція щодо перерахування коштів та договорів банківського вкладу (депозиту) були визнані нікчемними безпідставно. Тим більше, на думку Позивача, право на віднесення правочинів до нікчемних належить Уповноваженій особі, а не представнику АТ «Дельта Банк» за довіреністю.

Уповноважена особа у судове засідання 14 грудня 2017 року не прибула та не забезпечила явку уповноваженого представника. У письмових запереченнях проти позову просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції зазначила, що договір банківського вкладу (депозиту) укладено у період дії постанови Правління Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, а також всупереч вимог пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким заборонено зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи.

Фонд у судове засідання 14 грудня 2017 року явку представника не забезпечив. У письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовував тим, що позовні вимоги до Відповідача-1 є передчасними, оскільки вчиненню будь-яких дій Фондом щодо внесення змін до загального реєстру вкладників повинно передувати направлення Уповноваженою особою додаткової інформації про внесення змін до переліку вкладників.

Третя особа у судове засідання 14 грудня 2017 року не прибула, явку представника не забезпечила. У письмових поясненнях щодо позовної заяви зазначила про безпідставність ототожнення відповідачами понять «фінансовий кредит» та «позика», а також необґрунтованість втручання суб'єктів владних повноважень у вільне володіння та розпорядження майном суб'єкта господарювання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року прийнято справу №826/24308/15 до провадження судді Катющенка В.П. та призначено до судового розгляду у судове засідання на 14 грудня 2017 року.

У судовому засіданні 14.12.2017 у зв'язку з неявкою відповідачів та третьої особи на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі, вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно її розгляд продовжено у письмовому провадженні з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 20.01.2014 укладено договір №005-29523-200114 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів. Згідно даного договору ПАТ «Дельта Банк» було відкрито Позивачу рахунок НОМЕР_7 у гривнях.

Також, між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 20.01.2014 укладено договір №004-29523-200114 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів. Згідно даного договору ПАТ «Дельта Банк» було відкрито Позивачу рахунок НОМЕР_2 у гривнях.

Крім того, матеріали справи свідчать, що 18.11.2014 між ПрАТ «СК «Юнівес» (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір безвідсоткової позики №1, за умовами якого Позикодавець передає у власність Позичальника грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. на рахунок Позичальника НОМЕР_2 в АТ «Дельта Банк», а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві у строк не пізніше 28.02.2015 на рахунок НОМЕР_4 в АТ «Таскомбанк» кошти у безготівковій формі. При цьому положеннями даного договору дозволено дострокове повернення позики та повернення її частинами.

Між ПАТ «Дельта Банк» (Банк) та ОСОБА_1 (Вкладник) 29.12.2014 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнях №001-28696-291214, за умовами якого Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_3, зарахування коштів на який в сумі 120 000,00 гривень здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу банку у день укладення сторонами договору. Вклад залучається на строк, що обчислюється з дати його зарахування на рахунок по дату повернення вкладу - 28.01.2015.

Згідно платіжного доручення від 29.12.2014 №43751638 ОСОБА_1 зі свого рахунку НОМЕР_2 перераховано кошти на депозитний рахунок НОМЕР_3 в сумі 120 000,00 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно якого з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.04.2015 №71 внесено зміни до рішення від 02.03.2015 №51 та вказано, що тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 6 місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015.

У подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 03.08.2015 №147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02.10.2015.

Згідно наказу Уповноваженої особи від 29.05.2015 №408 створено Комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк».

Наказом Уповноваженої особи від 16.09.2015 №813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» у зв'язку з виявленням комісією нікчемних правочинів відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» приписано застосувати наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі до договору від 29.12.2014 №001-28696-291214, а також трансакції з перерахування коштів з рахунку ПрАТ «СК «Юнівес» №1049 на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 у розмірі 200 000,00 грн. з цільовим призначенням: «Оплата по дог.безвідсоткової позики №1 від 18.11.14 р. без ПДВ».

Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 №664 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Дельта Банк».

05.10.2015 згідно рішення виконавчої дирекції Фонду № 181 від 02.10.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено Кадирова Владислава Володимировича уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» строком на 2 роки з 05.10.2015 по 03.10.2017 включно.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 08.10.2015 Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «Дельта Банк»; для отримання коштів вкладники ПАТ «Дельта Банк» з 08.10.2015 по 18.11.2015 включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - АТ «Ощадбанк», АТ «Укрексімбанк», АБ «Укргазбанк».

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту довідки Уповноваженої особи від 26.05.2015, ОСОБА_1 у ПАТ «Дельта Банк» були відкриті наступні рахунки:

- НОМЕР_2 у гривні, на якому станом на 18.05.2015 обліковувався залишок коштів у розмірі 25 822,34 грн.;

- НОМЕР_5 у доларах США, на якому станом на 18.05.2015 залишок коштів був відсутній;

- НОМЕР_6 у євро, на якому станом на 18.05.2015 залишок коштів був відсутній;

- НОМЕР_7 у гривні, на якому станом на 18.05.2015 обліковувався залишок коштів у розмірі 286,31 грн.;

- договір банківського вкладу (депозиту) №001-28696-291214 «Лояльний», укладений 29.12.2014 на суму 120 000,00 грн., що припинив свою дію 29.03.2015.

Як зазначає Позивач, за наслідками звернення Позивача до банку-агенту Фонду - АТ «Ощадбанк», останньому було визначено належну до виплати суму відшкодування за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 286,74 грн.

У зв'язку з тим, що кошти, на переконання ОСОБА_1, були нараховані до відшкодування останній не у повному обсязі, Позивач 27.10.2015 направив на адресу Фонду та Уповноваженої особи запит про надання інформації, в якому просив повідомити про причини невключення до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, з додаванням підтверджуючих документів та обґрунтування такого невключення з посиланням на конкретні норми чинного законодавства України, а також здійснити виплату вкладу, гарантованого чинним законодавством України.

Листом від 02.12.2015 №05-3158529 Уповноважена особа повідомила ОСОБА_1 про те, що за наслідками перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, було виявлено нікчемними трансакцію (операцію) від 18.11.2014 по переведенню коштів в сумі 200 000,00 грн. на поточний рахунок Позивача НОМЕР_2 від юридичної особи - клієнта банку ПрАТ «СК «Юнівес», що була здійснена з призначенням платежу: «Оплата по дог.безвідсоткової позики №1 від 18.11.14 р. без ПДВ», а також договір банківського вкладу №001-28696-291214 від 29.12.2014, на який були залучені кошти, внаслідок зазначеної нікчемної трансакції, згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, як зазначив Відповідач-2 у листі, інформацію щодо вищезазначеного договору не включено до переліку вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Вважаючи, що Відповідачами безпідставно позбавлено Позивача права на отримання гарантованого державою відшкодування вкладу у повному обсязі, останній звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частин першої-четвертої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Приписи ч. 6 ст. 27 Закону визначають, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях, підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації доповнення до переліку рахунків, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства на час виведення неплатоспроможного банку з ринку та винесення рішення по суті Уповноважена особа може надавати до Фонду доповнення до переліку рахунків в частині даних про вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, а безпосереднє включення фізичної особи до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, чинним законодавством не передбачено.

Як вбачається зі змісту наказу Уповноваженої особи від 16.09.2015 №813, договір банківського вкладу (депозиту) від 29.12.2014 №001-28696-291214, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, а також трансакція від 18.11.2014 з перерахування коштів ПрАТ «СК «Юнівес» на рахунок ОСОБА_1 за договором безвідсоткової позики, є нікчемними на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи ч. 3 ст. 38 Закону визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Наведене дає підстави для висновку про наявність в Уповноваженої особи, а у подальшому у Фонду обов'язку забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, а також права на вчинення дій щодо повідомлення осіб про нікчемність договорів і застосування наслідків їх нікчемності.

Разом з тим, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 1812.2015 у справі №К/800/39816/15.

Як вбачається зі змісту наказу від 16.09.2015 №813, підставою для визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту), укладеного Позивачем з ПАТ «Дельта банк», а також трансакції з перерахування коштів ПрАТ «СК «Юнівес» на рахунок ОСОБА_1 визначено п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, відповідно до якого правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, коли банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Умовою застосування п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону при встановленні нікчемності правочину є мета надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством. Однак, одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200 000,00 грн. прямо встановлена законодавством України, а тому посилання на п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону не є належною підставою для визнання правочину, укладеного між Позивачем та ПАТ «Дельта банк», нікчемним.

Крім того, на переконання суду, обставини перерахування юридичною особою коштів за договором безвідсоткової позики не свідчать про нікчемність правочину з перерахунку коштів, оскільки відповідачами не надано належних та допустимих доказів та не доведено, що умови укладеного договору банківського вкладу передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання кредиторам банку переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, доказів на підтвердження нікчемності правочину (спрямованості його на порушення прав та свобод особи або держави, незаконне заволодіння майном) Уповноваженою особою не наведено, оскільки умови договору банківського рахунку є типовими, та з них не вбачається, які саме пільги або переваги отримав (міг би отримати) Позивач.

Аналогічна позиція узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 07.06.2017 у справі №826/11989/15.

Посилання Уповноваженої особи на постанову правління Національного банку України від 30.10.2014 року №692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта банк» до категорії проблемних», якою встановлено обмеження в діяльності банку, що була наявна на момент здійснення трансакції з перерахування коштів та укладення договору банківського вкладу (депозиту) і, на переконання останньої, перешкоджала його укладенню, судом оцінюється критично, оскільки зазначена постанова становить банківську таємницю і Позивач не міг знати про її зміст та встановлені обмеження.

Крім того, у запереченні проти позову Відповідач-2 вказує на зазначення в рішенні Виконавчої дирекції Фонду (протокол №174/15 від 27.07.2015), що керівників структурних підрозділів банку було повідомлено про обмеження на здійснення певних операцій, встановлені постановою Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ, лише 15.01.2015, а тому факт надання переваги банком кредиторам може бути доведений виключно щодо договорів банківського вкладу, укладених після 16.01.2015.

Водночас, операція щодо перерахування коштів від ПрАТ «СК «Юнівес» на рахунок Позивача НОМЕР_2 відбулась 18.11.2014, а укладення ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_1 договору банківського вкладу та перерахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок відбулось 29.12.2014, тобто до повідомлення посадових осіб ПАТ «Дельта Банк» про відповідні обмеження, встановлені постановою Національного банку України від 30.10.2014 року №692/БТ.

Стосовно перерахування коштів на поточний рахунок Позивача НОМЕР_2 від юридичної особи ПрАТ «СК «Юнівес» суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 не заперечує надходження коштів на її рахунок від Третьої особи та на підтвердження наявності законних підстав для такої операції Позивачем додано до матеріалів справи копію договору безвідсоткової позики №1 від 18.11.2014, а факт відповідного перерахування коштів у сумі 200 000,00 грн. сторонами визнається.

Крім того, умови обслуговування поточного рахунку НОМЕР_2, відкритого Позивачу згідно з договором від 20.01.2014 №004-29523-200114, не містять жодних обмежень щодо надходження коштів на рахунок Позивача від інших осіб.

При цьому, ПрАТ «СК «Юнівес», яким перераховано кошти на рахунок ОСОБА_1, має право вільно розпоряджатися коштами, які є його власністю. Відповідачем-2 не надано доказів, що такі дії щодо перерахунку коштів з банківського рахунку юридичної особи на рахунок Позивача суперечать законодавству або укладеним договорам.

Перераховані на поточний рахунок ОСОБА_1 грошові кошти від ПрАТ «СК «Юнівес» за договором безвідсоткової позики №1 від 18.11.2014 перейшли у власність Позивача, оскільки в силу ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на концепцію, яка вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

У розумінні ст.177 ЦК України грошові кошти позивача є об'єктом його майнових прав, а тому ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини та ст.41 Конституції України є непорушними до тих пір, поки не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом. Натомість, відповідачами всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено існування вказаного балансу та відсутність майнових прав позивача на кошти, що розміщені на банківському рахунку.

Крім того, у запереченнях проти позову Відповідач-2 посилається на наявність в договорах банківського вкладу (депозиту) умови, що зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу та відповідно до п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта банк» протоколом №14 від 20.03.2013, зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

Разом з тим, згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення №43751638 від 29.12.2014 грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок Позивача НОМЕР_3 були перераховані саме ОСОБА_1 Таким чином, на переконання суду, Позивачем було дотримано умови договору №001-28696-291214 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривнях від 29.12.2014 та п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта банк».

Отже, на переконання суду, відповідачами не доведено наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону для визнання нікчемними операції з перерахування коштів від ПрАТ «СК «Юнівес» на поточний рахунок ОСОБА_1 та договору банківського вкладу, укладеного Позивачем з ПАТ «Дельта Банк», висновок про нікчемність вказаних правочинів є таким, що ґрунтується на припущеннях та ймовірності, а отже є необґрунтованим і безпідставним, не надано доказів, які б свідчили, що зазначені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про протиправність рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними трансакцій (операцій) від 18.11.2014 по перерахуванню коштів в сумі 200 000,00 грн. на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 від юридичної особи - клієнта банку ПрАТ «СК «Юнівес», що була здійснена з призначенням платежу: «Оплата по дог.безвідсоткової позики №1 від 18.11.14 р. без ПДВ», а також договору банківського вкладу №001-28696-291214 від 29.12.2014 та наявність правових підстав для зобов'язання Відповідача-2 подати Відповідачу-1 додаткову інформацію стосовно збільшення сум, що підлягають відшкодуванню, за рахунок Позивача, якому необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

При цьому, як було зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, до виключної компетенції Уповноваженої особи належить питання визначення розрахункової суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. У зв'язку з чим позовні вимоги в частині визначення належної до відшкодування суми коштів саме у розмірі 145 821,91 грн. задоволенню не підлягають.

Крім того, суд вважає безпідставними позовні вимоги про встановлення відсутності в Уповноваженої особи повноважень щодо списання відкритих на ім'я ОСОБА_1 рахунків в АТ «Дельта Банк» належних Позивачу грошових коштів у розмірі 145 821,91 грн. на користь ПрАТ «СК «Юнівес» з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно з ч. 10 ст. 38 Закону усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду.

Отже, оскільки до повноважень відповідачів належить право на вжиття заходів щодо повернення банку майна, переданого за нікчемними правочинами, твердження Позивача про відсутність в Уповноваженої особи необхідної компетенції щодо списання коштів з одного рахунку на інший у межах неплатоспроможного банку є необґрунтованим.

Що стосується позовних вимог до Фонду про зобов'язання здійснити відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 за рахунок Фонду у розмірі 145 821,91 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 4 розділу IV Положення №14 виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, як було зазначено раніше, затвердження такого реєстру та відшкодування коштів здійснюється на підставі відомостей, поданих Уповноваженою особою Фонду.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 2 ст. 2 КАС України випливає, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Разом з тим, оскільки на момент затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників Уповноваженою особою до переліку вкладників Позивача включено не було, а прийняття рішення щодо затвердження загального реєстру, а також внесення до нього змін належить до виключної компетенції Відповідача-1, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог до Фонду, оскільки Уповноваженою особою не надано Відповідачу-1 додаткової інформації про ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «Дельта Банк», підстави для зобов'язання Фонду відшкодувати кошти за вкладом відсутні, адже захисту підлягають виключно порушені права особи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого адміністративного суду України від 07.02.2017 у справі №К/800/28503/15 та від 02.03.2017 у справі № К/800/24998/15.

Посилання Відповідача-2 на те, що Позивачем не було обрано правильний спосіб захисту з підстав необхідності звернення із відповідним позовом до суду загальної юрисдикції, суд вважає безпідставним з огляду на наступне.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно ч. ч. 2 ст. 27 Закону в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Приписи ч. 1 ст. 54 Закону визначають, що рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що Уповноважена особа діє від імені Фонду у межах повноважень, передбачених Законом, вчиняє дії щодо збереження активів банку, зокрема, шляхом прийняття обов'язкових для виконання рішень особами, яких таке рішення стосується та може бути оскаржено в судовому порядку. Наведене безумовно свідчить про наявність відносин влади-підпорядкування між сторонами договору та уповноваженою особою. Крім іншого, зміст положень Закону свідчить, що термін «рішення» у статті 54 Закону вживається у широкому розумінні та означає будь-яке рішення, зокрема, уповноваженої особи Фонду, прийняте на виконання останньою функцій, передбачених Законом, та оформлене будь-яким актом. Отже таке рішення уповноваженої особи, прийняте нею на виконання повноважень у відповідності до Закону, підлягає оскарженню до адміністративного суду. Аналогічний висновок випливає зі змісту абз. 3-6 інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 25.07.2014 №992/11/14-14.

Крім того, як вже зазначалося раніше, Уповноважена особа діє від імені суб'єкта владних повноважень - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та у межах повноважень, передбачених Законом.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, Уповноважена особа є суб'єктом владних повноважень, яка у правовідносинах щодо захист прав і законних інтересів вкладників банків та забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків реалізує владні управлінські функції шляхом, зокрема, формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Відтак, Уповноважена особа, будучи посадовою особою суб'єкта владних повноважень, а не посадовою особою ПАТ «Дельта Банк», здійснює владні управлінські функції на основі законодавства по відношенню до Позивача, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про помилковість твердження Відповідача-2 про необхідність захисту порушених прав Позивача у порядку цивільного судочинства.

Крім того, відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду даного позову було сплачено судовий збір в сумі 2 560,62 грн, що підтверджується квитанціями ПАТ КБ «Приватбанк» та АТ «Сбербанк Росії».

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність відшкодувати останній 974,40 грн сплаченого судового збору за рахунок відповідача.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (69068, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ), оформлене наказом від 16 вересня 2015 року №813, в частині визнання нікчемними транзакції (операції) від 18 листопада 2014 року з перерахування коштів у сумі 200 000,00 грн. на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_2 від юридичної особи - клієнта банку приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», що була здійснена з призначенням платежу «Оплата по дог. безготівкової позики №1 від 18.11.14 р. без ПДВ» та договору №001-28696-291214 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у гривні від 29 грудня 2014 року.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ) подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 (69068, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ) на користь ОСОБА_1 (69068, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) гривні 40 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко