Справа № 742/3399/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 742/3399/17 Суддя (судді) першої інстанції: Циганко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кобаля М.І.,

Суддів: Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі: Кривді В.І.

за участю:

позивача: ОСОБА_3

представника позивача: ОСОБА_4

представника відповідачів: Кашиної С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Заступника начальника Чернігівської митниці Державної фіскальної служби Пахути Віталія Анатолійовича, Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Заступника начальника Чернігівської митниці Державної фіскальної служби Пахути Віталія Анатолійовича, Чернігівської митниці Державної фіскальної служби (далі - Відповідачі) в якому просив скасувати постанову № 0349/10200/17 від 04.08.2017 року про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2018 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.05.2017 року до Чернігівської митниці ДФС надійшов лист Прилуцького відділу поліції ГУ НП України в Чернігівській області від 19.5.2017 року № 4674/124/47/2017. В зазначеному листі вказано, що 20.04.2017 року, в місті Прилуки Чернігівської області, працівниками поліції був зупинений автомобіль марки «OPEL CORSA», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, мешканець АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (а.с.23-24).

Згідно відомостей з центральної бази даних ЄФІС ДФС та АСМО «Інспектор» встановлено, що 05.01.2015 року ОСОБА_3, у зоні діяльності Львівської митниці ДФС України, ввезено на митну територію України у митному режимі транзиту транспортний засіб марки «OPEL CORSA», який повинен був доставити до органу доходів і зборів призначення в строк до 15 січня 2015 року (а.с.27).

Оскільки, перевищення встановленого відповідно до ст.95 МК України строку транзиту транспортного засобу через митну територію України склало більше десяти діб, 29.05.2017 року відносно ОСОБА_3 було складено протокол про порушення митних правил за №0349/10200/17 (а.с.27-29).

При цьому, згідно копій повідомлень Чернігівської митниці ДФС та поштових відправлень, встановлено, що митницею неодноразово були направлені ОСОБА_3 повідомлення про складення відносно нього протоколу про порушення митних правил, про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил за двома адресами: АДРЕСА_1 (згідно даних Прилуцького відділу поліції) та АДРЕСА_2.

Проте, дані повідомлення ОСОБА_3 не отримані та повернуті за закінченням терміну зберігання. При цьому, сам ОСОБА_3 у своїй заяві про повернення транспортного засобу вказав адресу свого місця проживання як АДРЕСА_2.

Крім того, згідно довідки Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області від 20 липня 2017 року за № 74.01/03-14652, зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

04.08.2017 року заступником начальника Чернігівської митниці ДФС Пахутою В.А. розглянуто матеріали справи про порушення митних правил № 0349/10200/17 та прийнято постанову, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст.470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8 500 грн. (далі по тексту - оскаржуване рішення)

07.08.2017 року постанову з супровідним листом за №3205/25-70-20-02 направлено позивачу за адресою: АДРЕСА_2, яка повернута за закінченням терміну зберігання (а.с.45-47).

Позивач, вважаючи оскаржуване рішення протиправними, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено норми митного законодавства: більше ніж на десять діб перевищено строк доставки транспортного засобу, який згідно ст.321 Митного кодексу України, перебуває під митним контролем та митне оформленням якого не закінчене, про будь-які обставини, які цьому перешкодили, митницю не повідомив, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 Митного кодексу України, внаслідок чого, останнього було законно притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою, яка винесена уповноваженою особою у встановлені строки, з дотриманням вимог територіальної підвідомчості та відповідно до положень чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України та Митного кодексу України (далі по тексту - МК України)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 93 МК України, - товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного ст. 95 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 470 МК України, перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 95 МК України встановлено строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту; зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

За правилами ч. 2 ст. 95 МК України до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається:

1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу;

2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення);

3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Таким чином, у вищезазначених нормах МК України законодавцем чітко передбачені строки на в'їзд і виїзд транзитних транспортних засобів, а також відповідальність особи за їх порушення.

Відповідно до ст. 460 МК України вчинення порушення митних правил передбачених зокрема, статтею 470, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Статтею 522 МК України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Згідно із ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статей.

При цьому, в положеннях МК України не міститься визначення триваючого правопорушення.

Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у листі Міністерства юстиції України від 01.12.2003 року №22-34-1465, триваючим правопорушенням є такі, що пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.

Таким чином, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що не вивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі «транзиту», та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку.

Оскільки ОСОБА_3 ввіз транспортні засоби на митну територію України в режимі «транзиту» 05.01.2015 року, то кінцевим терміном їх вивезення за межі митної території України було 15.01.2015, однак позивачем такий обов'язок виконаний не був.

Як вбачається з матеріалів справи, митним органом правопорушення виявлене 20.04.2017, про що свідчить складення відносно ОСОБА_3 протоколу про порушення митних правил № 0349/10200/17 від 29.05.2017 (а.с.27-29).

При цьому, постанова про порушення митних правил винесена відповідачем 04.08.2017 року, тобто в межах піврічного строку з дня виявлення триваючого правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.09.2016 (К/800/14756/16).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними та не обґрунтованими посилання ОСОБА_3 про порушення посадовими особами митного органу процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 524 МК України справа про порушення митних правил розглядається за місцезнаходженням органу доходів і зборів, посадові особи якого здійснювали провадження у цій справі.

Згідно із ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. У разі розгляду справи про порушення митних правил у суді про час та місце розгляду справи суд (суддя) повідомляє особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, а також відповідний орган доходів і зборів. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Як вже вище зазначалося, митницею неодноразово були направлені ОСОБА_3 повідомлення про складення відносно нього протоколу про порушення митних правил, про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил за двома адресами: АДРЕСА_1 (згідно даних Прилуцького відділу поліції) та АДРЕСА_2.

Проте, дані повідомлення ОСОБА_3 не отримані та повернуті за закінченням терміну зберігання. При цьому, сам ОСОБА_3 у своїй заяві про повернення транспортного засобу вказав адресу свого місця проживання як АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 8 ст. 494 МК України у разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, одержати примірник протоколу до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою органу доходів і зборів, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого зазначений примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митниці адресою (місце проживання або фактичного перебування). Протокол вважається врученим навіть у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею адресою або місце проживання чи фактичного перебування, назване нею, є недостовірним.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що зазначене свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_3 від притягнення до адміністративної відповідальності останнього та необґрунтованості його посилань на порушення посадовими особами митного органу процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не порушено вимог закону щодо розгляду справи у відсутність позивача, оскільки позивачу були створені всі умови для реалізації ним свого права на особисту участь під час розгляду справи про порушення митних правил, але він його не використав.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_3, в порушення вимог ст.95 МК України, більше ніж на десять діб перевищив строк доставки транспортного засобу, який згідно ст.321 МК України, перебуває під митним контролем та митне оформленням якого не закінчене, про будь-які обставини, які цьому перешкодили, митницю не повідомив, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 МК України, внаслідок чого, останнього було законно притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою, яка винесена уповноваженою особою (ст.522, 523 МК України), у встановлені строки, з дотриманням вимог територіальної підвідомчості (ст.524 МК України) та відповідно до положень ст.526 МК України.

Аналогічні правові висновки викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.12.2016 року № К/800/33655/16.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи прийняття оскаржуваного рішення, відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: М.І. Кобаль

Судді: Л.В. Губська

О.В. Епель