Справа № 826/4606/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

29 травня 2018 року справа №826/4606/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Голосіївському районі)
проскасування податкового повідомлення-рішення від 18 жовтня 2016 року №
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки рішеннями судів визнано протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 14 вересня 2015 року по 26 серпня 2016 року та скасовано наказ відповідача від 09 серпня 2016 року №543 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки", у зв'язку із чим, рішення прийняті за наслідками протиправної перевірки, не вважаються правомірними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4606/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову вказав про відповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства, підтримавши висновки акта перевірки про .

В судовому засідання 12 жовтня 2017 року позивач позовні вимоги підтримав; представник відповідача до суду не прибув; підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі від 18 жовтня 2016 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, абзацом другим пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 2 пункту 291.4 статті 291, підпунктів 2 та 4 пункту 293.4 статті 293, пункту 292.1 статті 292, підпункту 296.5.5 пункту 296.5 статті 296 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку у розмірі 185 625,00 грн., в тому числі податковим зобов'язанням - 148 500,00 грн. та за штрафними санкціями - 37 125,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 02 вересня 2016 року №281/1/26-50-13-06- "Про проведення позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 14 вересня 2015 року по 28 серпня 2016 року" (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 2 пункту 291.4 статті 291, підпункту 2 та 4 пункту 293.4 статті 293, пункту 292.1 статті 292, підпункту 296.5.5 пункту 296.5 статті 296 Податкового кодексу України, а саме: ОСОБА_1 перебуваючи на спрощеній системі оподаткування ІІ групи протягом жовтня-грудня 2015 року отримав виручку від надання технічно-правових послуг та надання технічної допомоги приватному нотаріусу Юрченко В.В. (РНОКПП НОМЕР_2), який не платником єдиного податку у сумі 990 000,00 грн. У зв'язку із чим, на думку відповідача, позивач мав перейти на загальну систему оподаткування, оскільки його господарська діяльність не відповідає діяльності, яку можуть здійснювати платники єдиного податку першої або другої групи, що є підставою для оподаткування за ставкою єдиного податку у розмірі 15%.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить із наступних міркувань.

Підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент проведення перевірки) встановлює, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Перевірку у межах спору проведено на підставі наказу ДПІ у Голосіївському районі від 09 серпня 2016 року №543 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки".

Разом з тим, суд встановив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року у справі №826/12810/16 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Голосіївському районі про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ ДПІ у Голосіївському районі від 09 серпня 2016 року №543 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки"; визнано протиправними дії ДПІ у Голосіївському районі щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки підприємницької діяльності фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 14 вересня 2015 року по 28 серпня 2016 року.

При цьому у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2017 року у справі №826/12810/16 встановлено наступні обставини:

"…Відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Статтею 79 ПК України передбачені особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Так, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (пункт 79.1). Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (пункт 79.2).

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, в якому у пункті 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

- з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що перевірка, в тому числі позапланова невиїзна, суб'єкта господарювання, обсяг доходів якого за попередній календарний рік становить менше 20 мільйонів, здійснюється лише з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, зазначені обмеження не розповсюджуються на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

В даному випадку, предметом перевірки згідно наказу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 09 серпня 2016 року №543 є питання дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за певний період.

Тому, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на відсутність доказів щодо віднесення позивача до певної групи платника єдиного податку.

Як вбачається з податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за 2015 рік загальна сума доходу за звітний період складає 990000,00 грн., тобто менше 20 мільйонів. Відповідачем в свою чергу не доведено наявності дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірки позивача, його особистої заяви чи судового рішення щодо проведення такої перевірки, чи доказів, які підтверджували б її проведення згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наказ Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 09.08.2016 №543 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки" є протиправним та підлягає скасуванню…".

Частина четверта статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено обставини незаконності наказу ДПІ у Голосіївському районі від 09 серпня 2016 року №543 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки" та незаконності ДПІ у Голосіївському районі щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки підприємницької діяльності фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 14 вересня 2015 року по 28 серпня 2016 року на підставі згаданого наказу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, незаконна перевірка не створює правових наслідків.

Так само, згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року №К/9901/1970/17, невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення); як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Отже, незаконність дій з проведення документальної перевірки та порушення порядку її проведення є підставою для скасування рішень, прийнятих за наслідком проведення такої перевірки; у свою чергу акт перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Відповідно до пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, проведена відповідачем перевірка ОСОБА_1, результати якої оформлені актом від 02 вересня 2016 року №281/1/26-50-13-06- "Про проведення позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 14 вересня 2015 року по 28 серпня 2016 року", не створює правових наслідків, зокрема у вигляді прийняття податкових повідомлень-рішень та застосування штрафів.

Доводи відповідача, наведені у запереченні проти позову щодо порушення позивачем підпункту 2 пункту 291.4 статті 291, підпункту 2 та 4 пункту 293.4 статті 293, пункту 292.1 статті 292, підпункту 296.5.5 пункту 296.5 статті 296 Податкового кодексу України та заниження єдиного податку , а саме: ОСОБА_1 перебуваючи на спрощеній системі оподаткування ІІ групи не спростовують факту незаконності проведення перевірки позивача, а тому підстави для надання їм правової оцінки відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 18 жовтня 2016 року №, прийняте за насідками незаконних дій, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (1004, АДРЕСА_1,; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 33, ідентифікаційний код 39468461) від 18 жовтня 2016 року №.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 856,25 грн. (одна тисяча вісімсот п'ятдесят шість гривень двадцять п'ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко