Справа № 802/1159/18-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 червня 2018 р. Справа № 802/1159/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних виплат Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1.) із адміністративним позовом до міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних виплат Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики міської ради (далі - комісія з питань призначення та надання житлових субсидій, відповідач), яким просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг;

- зобов'язати призначити виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що йому відмовлено у призначенні спірної допомоги оскільки виплата такої припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, а відтак право на грошову допомогу втрачено.

На думку позивача, така відмова є протиправною, оскільки чинним законодавством не встановлено заборони на призначення такої допомоги внутрішньо переміщеній особі в подальшому.

Ухвалою суду від 02.05.2018 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні.

25.05.2018 р. надійшов відзив від представника Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (вх.№21457), яким просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що позивач працевлаштувався 27.03.2018 р., при цьому, виплата останньому припинена 14.11.2017 р., тобто з дня припинення виплати грошової допомоги пройшло більше 4 місяців, що згідно пункту 12 Порядку виключає поновлення виплати грошової допомоги.

Окремо, Департамент вказав, що міська комісія з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних виплат Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики міської ради не може бути відповідачем, оскільки є його структурним підрозділом та не є юридичною особою.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи, про що свідчить довідка №625354 від 01.09.2017 р.

15 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Лівобережного управління із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово - комунальних послуг. За наслідком розгляду якої прийнято рішення від 26.09.2017 р. про призначення допомоги з 15.09.2017 р. по 14.11.2017 р.

Як видно із довідки Вінницького апеляційного адміністративного суду №9 від 19.04.2018 р., ОСОБА_1 призначений з 27.03.2018 р. на посаду спеціаліста відділу забезпечення руху адміністративних справ.

У зв'язку із чим, 03 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Лівобережного управління із заявою про призначення допомоги внутрішньо переміщеної особи для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг.

За наслідком розгляду даної заяви, комісією з питань призначення та надання житлових субсидій прийнято рішення, оформлене протоколом №15 від 10 квітня 2018 року № 15, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні (відновленні) соціальних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, відповідно до пункту 7 ПКМУ №505, оскільки «втрачено право».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Процедура надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам , визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку №505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 3 Порядку №505 визначено, що грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) серед іншого, у такому розмірі для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Загальний розмір допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 3000 гривень, для сім'ї, до складу якої входять особи з інвалідністю або діти з інвалідністю, - 3400 гривень, для багатодітної сім'ї - 5000 гривень.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім'ї.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.

Твк, ггідно пунтку 7 Порядку № 505, якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.(п. 7 Порядку №505).

Згідно пункту 8 Порядку №505 уповноважені органи: протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

Відповідно до пункту 12 Порядку №505, виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі:

- подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги;

- надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють;

- зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи;

- виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Відтак, як видно із процитованих норм, у разі припинення виплати особі грошової допомоги на підставі пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, така допомога їй не призначається лише на наступний строк. При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

З системного аналізу норм пунктів 7, 12 Порядку № 505 видно, що ними регулюються умови припинення призначеної грошової допомоги та умови поновлення виплат допомоги, яка була раніше призначена але її виплата була припинена з зазначених підстав.

Так, Порядок № 505 встановлює, що підставою для припинення призначеної грошової допомоги є наявність у складі сім'ї особи працездатного віку, яка не працевлаштувалась або перебуває у трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України.

Разом з тим, Порядок не містить заборони чи інших обмежень на право отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за умови її отримання раніше.

Допомога надається не більше ніж на 6 місяців і у подальшому за заявою строк може бути пролонговано.

Отже, фактичними обставинами, які визначають право особи на отримання допомоги від держав, є те, що особа отримала постійне місце роботи і при цьому залишається у статусі внутрішньо переміщеної особи.

Порядок не містить правових обмежень для повторного, через певний проміжок часу, звернення за допомогою внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Аналогічна позиція висловлена в постанові ВС від 27.03.2018 р.

Як видно із матеріалів справи, 03 квітня 2018 року позивач звертався до відповідача не про поновлення призначеної допомоги, виплата якої була припинена, а про призначення державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, а тому посилання відповідача на пункт 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг є безпідставним.

Окрім того, судом встановлено, що позивач з 27.03.2018 р. працевлаштований та перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа, відтак, має право на спірну допомогу, адже умови, визначені пунктом 7 Порядку № 505, що є підставою для припинення виплат, - відсутні.

Таким чином, дії відповідача, якими відмовлено позивачу в призначення допомоги є протиправними.

Оцінюючи доводи відповідача викладені у відзиві щодо неможливості комісією бути відповідачем, оскільки остання є структурним підрозділом Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради та не є юридичною особою, суд зазначає про наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини першої, третьої статті 46 КАС України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В розумінні статті 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Стосовно представництва інтересів в суді, тут суд окремо звертає увагу, що згідно частини третьої статті 55 КАС України, юридична особа, суб'єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже, як видно відповідачем у адміністративній справі може бути інший суб'єкт при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, при цьому, наявність у такого (суб'єкта) статусу юридичної особи не впливає на його здатність бути відповідачем у справі та мати відповідні процесуальні права.

Суд акцентує увагу, що рішення, оформлене протоколом №15 від 10.04.2018 р., яким позивачу відмовлено в призначенні соціальних виплат, пенсії прийнято на засіданні міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних виплат Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики міської ради, відтак, така є належним відповідачем у справі.

Також, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї, Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як вже встановлено судом, підстави для невиплати спірної допомоги відсутні, разом з тим, протоколом №15 від 10.04.2018 р. позивачу відмовлено у призначення такої (допомоги).

Оцінюючи даний протокол, як рішення суб'єкта владних повноважень, суд керується частиною другою статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій "прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, протокол №15 від 10.04.2018 р. в частині відмови в призначенні допомоги ОСОБА_1, з підстав наведених вище, прийнятий без врахування розтлумачених критеріїв, є протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача призначити виплату щомісячної адресної допомоги, тут суд вказує на наступне.

Частинами першою-другою статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України Суд зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Як зазначалось вище, при вирішені цього спору суд дійшов висновку про протиправність дій та рішення відповідача щодо відмови в призначенні спірної допомоги. Як наслідок, наявні підстави для зобов'язання відповідача призначити виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі судові витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 704, 80 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних виплат Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг.

Визнати протиправним та скасувати протокол міської комісії з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних виплат Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики міської ради №15 від 10.04.2018 р. в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг.

Зобов'язати міську комісію з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних виплат Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики міської ради призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу, як внутрішньо переміщеній особі на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код за ДРФО - НОМЕР_1) 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (м. Вінниця, вул. Соборна, 50, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код за ДРФО - НОМЕР_1).

Відповідач: Міська комісія з питань призначення та надання населенню житлових субсидій, соціальних допомог, пільг та розгляду інших соціальних виплат Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики міської ради (вул. Брацлавська, 85, м. Вінниця).

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна