Справа № 826/2376/18
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2018 року 11:36 № 826/2376/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., при секретарі судового засідання Борсуковській А.О., за участю представників сторін:

представник позивача - Кривенда М.В.,

представник відповідача - Степаненко Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» до Міністерства юстиції України, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко» (далі також - ПрАТ «Райз-Максимко», позивач) з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач-1), Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України (далі також - відповідач-2) в якому позивач просить: скасувати наказ відповідача-1 № 4503/7 від 29 листопада 2017 року «Про відмову у задоволенні скарги приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» від 27 жовтня 2017 року № 27/10-17юр»; зобов'язати відповідача-2 повторно розглянути скаргу приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» від 27 жовтня 2017 року №27/10-17юр.

Позовні вимоги мотивовано тим, що, на думку позивача, відповідачем-1 було допущено порушення порядку розгляду поданої позивачем скарги, наслідком чого стало протиправне прийняття оскаржуваного рішення.

В ході судового розгляду представник позивача позов підтримав повністю.

Відповідач-1 проти задоволення позову заперечує, про що ним було наголошено, зокрема, в поданому до суду відзиві на позовну заяву, з огляду на безпідставність позиції позивача, оскільки оскаржуване рішення було прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства.

Оцінивши в судовому засіданні належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2017 року позивачем до відповідача-1 було подано скаргу на дії та рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційно-інвентаризаційної служби В'язівської сільської ради Охтирського району Сумської області» Фальченко Юрія Леонідовича № 27/10-17юр.

За наслідком розгляду вказаної скарги, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації було складено висновок від 23 листопада 2017 року, яким вирішено відмовити у задоволенні такої скарги ПрАТ «Райз-Максимко» у зв'язку з тим, що вона оформлена без дотримання вимог, визначених ч. 5 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: додані до скарги копії документів не засвідчені в установленому порядку, а також скарга не містить обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.

На підставі такого висновку, 29 листопада 2017 року відповідачем-1 було складено висновок № 4503/7, яким відмовлено у задоволенні скарги ПрАТ «Райз-Максимко» з підстав, аналогічним тим, що зазначені у наведеному вище висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок).

Так, відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:

1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;

2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується;

3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника;

4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав подається представником скаржника, до скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Відповідно до п. 2 Порядку, для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Водночас, згідно з п. 5 Порядку, перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення, у тому числі, чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги.

А відповідно до п. 7 Порядку, у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Як вбачається з оскаржуваного наказу відповідача-1, він обґрунтований саме недотриманням позивачем вимог щодо оформлення скарги та документів, що долучаються до неї, а тому, відповідно до наведених вище вимог, відповідач-1 на міг переходити до розгляду такої скарги по суті, а був зобов'язаний на підставі висновку комісії прийняти мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Між тим, оскаржуваним наказом було не відмовлено у розгляді скарги без розгляду її по суті, а саме відмовлено у її задоволенні, що свідчить про здійснення розгляду такої скарги по суті.

Беручи до уваги наведене вбачається, що відповідачем-1 був порушений порядок розгляду скарги ПрАТ «Райз-Максимко», визначений наведеними вище положеннями законодавства.

Також з аналізу долученої до матеріалів справи скарги ПрАТ «Райз-Максимко» вбачається, що вона у своєму змісті має викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги, а тому, на думку суду, безпідставним є протилежний висновк відповідача-1, покладений в основу оскаржуваного наказу.

Крім того, оскільки, як було встановлено вище, розгляд скарги ПрАТ «Райз-Максимко» здійснювався по суті заявлених у ній вимог, відповідачем-1 повинні були бути дотримані вимоги Порядку щодо забезпечення публічності розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Так, відповідно до п.п. 9, 10, 11 Порядку, під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах що додаються до скарги).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

Між тим, що не заперечується відповідачем-1, розгляд скарги ПрАТ «Райз-Максимко», що мав місце 23 листопада 2017 року, здійснювався без дотримання наведених вище вимог щодо запрошення на розгляд зацікавлених осіб, їх повідомлення про час і місце розгляду скарги, надсилання їм копії скарги та доданих до неї документів.

Наведене додатково підтверджує порушення відповідачем-1 встановленого законом порядку розгляду скарги ПрАТ «Райз-Максимко», що, в контексті вимог ч. 2 статті 2 КАС України, свідчить про правомірність заявлених позовних вимог, оскільки оскаржуване рішення прийнято не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, недобросовісно та нерозсудливо, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Водночас, суд зазначає, що позовна вимога зобов'язати відповідача-2 повторно розглянути скаргу ПрАТ «Райз-Максимко» від 27 жовтня 2017 року №27/10-17юр у визначеному позивачем вигляді задоволенню не підлягає, оскільки згідно приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», розгляду скарг у сфері державної реєстрації є повноваженням відповідача-1, а не відповідача-2, а тому така вимога підлягає задоволенню частково, а саме, шляхом зобов'язання відповідача-1 повторно розглянути скаргу ПрАТ «Райз-Максимко» від 27 жовтня 2017 року №27/10-17юр.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі статтею 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 3 524, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» (03115, місто Київ, проспект Перемоги, 121-В; ) до Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Городецького, 13; ), Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Городецького, 13) про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Скасувати наказ Міністерства юстиції України № 4503/7 від 29 листопада 2017 року «Про відмову у задоволенні скарги приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» від 27 жовтня 2017 року № 27/10-17юр».

Зобов'язати Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» від 27 жовтня 2017 року № 27/10-17юр.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» понесені останнім судові витрати у розмірі 3 524, 00 грн. (три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 24.05.2018.

Суддя Є.В. Аблов