Справа № 2304вр-17/804
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 травня 2018 року

Київ

справа №2304вр-17/804

касаційне провадження №К/9901/50351/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув матеріали касаційної скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2018 за заявою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про заміну сторони по вимозі у справі №2304вр-17/804,

В С Т А Н О В И В:

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі у жовтні 2016 року звернулося до адміністративного суду із заявою про заміну сторони по вимозі від 09.01.2013 року № Ю-659-6.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 25.10.2017 заяву задовольнив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23.03.2018 повернув апеляційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 апелянту.

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 08.05.2018 звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2018.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що тимчасова відсутність коштів на рахунках податкового органу є наслідком невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху щодо оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2017.

В обґрунтування своїх вимог податковий орган посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 129 Конституції України, статті 133, 293 Кодексу адміністративного судочинства України.

При вирішенні питання щодо відкриття касаційного провадження у справі за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2018, судом з'ясовано такі обставини.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 25.10.2017 заяву про заміну сторони по вимозі задовольнив.

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу на судове рішення суду першої інстанції, утім платіжне доручення про сплату судового збору не було долучено.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.01.2018 залишив апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам пункту 1 частини п'ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) щодо надання документу про сплату судового збору, та встановив десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали усунути недоліки апеляційної скарги шляхом надання документу про сплату судового збору.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копія вказаної ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2018 була отримана скаржником 31.01.2018.

У межах встановленого ухвалою від 22.01.2018 строку Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надіслано до суду апеляційної інстанції клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги або відстрочення сплати судового збору, в якому податковий орган зазначив, що не має можливості усунути недоліки апеляційної скарги у встановлений ухвалою строк, з огляду на обмежене фінансування з державного бюджету.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.02.2018 клопотання Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнив частково та продовжив строк для виконання вимог ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2018 на десять днів з дня вручення цієї копії ухвали.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копія вказаної ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 була отримана скаржником 06.03.2018.

У межах встановленого ухвалою від 27.02.2018 строку Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області звернулася повторно до суду апеляційної інстанції з клопотанням про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги або відстрочення сплати судового збору, посилаючись на обставини, які були зазначені в первинному клопотанні.

Скаржник не обґрунтовує, яким чином додатковий час сприятиме виконанню вимоги суду щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги по цій справі, а також скаржником не надано суду апеляційної інстанції жодних доказів можливості в подальшому сплатити суму судового збору.

У зв'язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху з урахуванням ухвали про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги у встановлений строк, який закінчився 19.03.2018, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23.03.2018 повернув апеляційну скаргу скаржнику на підставі частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) з урахуванням положень статті 169 цього Кодексу.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальних дій судом апеляційної інстанції) однією з вимог апеляційної скарги визначено надання документу про сплату судового збору.

Зі змісту положень частини першої статті 169, частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що невиконання вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема щодо надання документу про сплату судового збору, при зверненні з апеляційною скаргою є підставою для постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для надання особі, яка подає апеляційну скаргу, строку усунути вказані недоліки. Така ухвала повинна містити інформацію щодо недоліків апеляційної скарги, способу їх усунення і встановлювати строк, достатній для вчинення відповідних процесуальних дій, який може бути продовжено у відповідності до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення судом апеляційної інстанції процесуальної дії).

Враховуючи викладене, суд може відтермінувати особі, яка звертається до суду, зокрема з апеляційною скаргою, виконання обов'язку щодо усунення недоліків апеляційної скарги, в тому числі щодо сплати судового збору, на певний строк, у разі наявності в такої особи об'єктивних перешкод для своєчасного вчинення таких дій.

При цьому суд, вирішуючи питання про продовження процесуального строку, повинен врахувати обставини, які б вказували на реальну можливість виконання процесуального обов'язку з усунення недоліків.

Зі змісту положень частини першої статті 169, частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що апеляційна скарга повертається скаржнику, якщо останній не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху з урахуванням ухвали про продовження строку усунення недоліків апеляційної скарги, яка набрала законної сили, є безумовною підставою для повернення такої апеляційної скарги.

Як зазначено вище, податковий орган, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, не виконав вимоги до апеляційної скарги щодо надання документу про сплату судового збору, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції було залишення апеляційну скаргу без руху та встановлено скаржнику достатній строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

При цьому, скаржник звернувся двічі до суду з клопотаннями про продовження строку на усунення недоліків або відстрочення сплати судового збору, у зв'язку із безспірним списанням коштів на підставі виконавчого документу.

Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто, суб'єктом, що реалізує свою владну компетенцію.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а невжиття суб'єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися підставою для продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для висновку про неправомірність повернення судом апеляційної інстанції податковому органу апеляційної скарги, у зв'язку з неусуненням недоліків, встановлених ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху з урахуванням ухвали про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги щодо встановлення судом апеляційної інстанції неправомірних обмежень у реалізації податковим органом права на апеляційне оскарження судових рішень не спростовують вищенаведених висновків про очевидне правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справ "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Зі змісту положень Закону України "Про судовий збір", Кодексу адміністративного судочинства України надання документу про сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі є одним із процесуальних обов'язків для реалізації права на звернення до суду, зокрема з апеляційною скаргою, та не є обмеженням гарантованого права на доступ до суду.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2018 за заявою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про заміну сторони по вимозі у справі №2304вр-17/804.

2. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк