Справа № 807/238/16
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 рокуЛьвів№876/2408/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 січня 2018 року у справі №807/238/16 (винесене головуючим суддею Луцович М.М. проголошене о 17:20 год. у м. Ужгороді, повний текст складений 18.01.2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 16 березня 2016 року на її адресу податковим органом було надіслано податкове повідомлення-рішення від 14.03.2016 року №, яке було винесене на підставі акту перевірки та рішення ГУ ДФС України в Закарпатській області №93/Б/07-16-10-04-47 від 25.02.2016 року за яким встановлено порушення та збільшено суми грошового зобов'язання - податку з доходів фізичної особи на суму 11 395,13 грн. та за штрафними санкціями в сумі 3018,78 грн. Вказане податкове повідомлення - рішення позивач вважає протиправним та таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, відтак просить суд його скасувати.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 січня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області № від 14.03.2016 року. Стягнуто з Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,21 грн., який сплачений згідно квитанції №42347231 від 21.03.2016 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Зокрема вказує на те, що позивача належним чином було повідомлено про анулювання боргових зобов'язань, а обов'язковість повернення позичальником основної суми боргу (наданих банком кредитних коштів), так і сплати процентів за кредитним договором з банком, обумовлені умовами самого договору, у зв'язку із чим сума прощеного боргу безпосередньо в частинах нарахованих процентів за користування кредитом та/або разом з частиною суми основного боргу однаково впливають на майновий стан боржника. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. За кредитним договором №014/4044/82/36858 від 23.11.2007 року позивачу було надано споживчий кредит в сумі 12000,00 доларів США, під 14% річних за користування кредитом, терміном до 02.11.2016 року.

На початку 2011 року у позивача почала виникати заборгованість по сплаті кредиту, відсотків та пені за прострочення виконання зобов'язань.

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Ухвалою Тячівського районного суду, у справі №307/3738/13-4 від 21.01.2014 року дану позовну заяву було залишено без розгляду за клопотанням позивача у справі.

Станом на 2 жовтня 2013 року у позивача виникла заборгованість у сумі 8 127,40 дол. США по тілу кредиту, (в т.ч. 2138,25 прострочена), у сумі 1942,46 дол. США по відсоткам за користування ( в т.ч. 1889,46 прострочена), всього заборгованість склала 10069, 86 доларів США, а також на вказану дату була розрахована пеня в сумі 6 909,80 доларів США ( що в еквіваленті склало 55 230, 03 грн.) за період з листопада 2010 по жовтень 2013 року.

26 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено додаткову угоду, якою змінено валюту кредитування в гривні замість долара, процентну ставку визначено в розмірі 10,5 % за користування кредитом, строк повернення визначено до 26 жовтня 2018 року, тобто проведено реструктуризацію боргу.

27 січня 2016 року ДПІ у Тячівському районі ГУ ДФС у Закарпатській області на підставі Акта позапланової невиїзної документальної перевірки за №40/17-01/НОМЕР_1 від 13.01.2016 року було винесено та направлено на адресу позивача податкове повідомлення - рішення №000881701 від 27.01.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання - податку з доходів фізичної особи на суму 11395,13 грн. та за штрафними санкціями в сумі 3078,78 грн.

Відповідач визначив ці зобов'язання на підставі Акта позапланової невиїзної документальної перевірки за №40/17-01/НОМЕР_1 від 13.01.2016 року, в якому зазначається, що позивач по даній адміністративній справі повідомлена про факт анулювання (прощення) боргу по пені у сумі 68379,59 грн. та про необхідність відображення прощеного боргу у річній податковій декларації. Крім цього, у вказаному акті перевірки містяться посилання на п.п. «б» п.176.2 ст. 176 ПК України щодо того, що податковий агент подає розрахунок лише у разі нарахування сум зазначених доходів протягом звітного періоду і, що таким чином АТ «РафайзенБанкАваль» здійснив у 4 кв. 2013 року анулювання (прощення) боргу в розмірі еквівалентному 68379,59 грн. на користь позивача і цей дохід ОСОБА_1 не задекларувала, не подала декларацію і не сплатила податок з доходу фізичної особи із прощеного доходу в сумі 928,27 грн.

Тому за період з січня по грудень 2013 року позивачу донараховано такий податок (через перевищення середньомісячного річного оподатковуваного доходу) в сумі 11395,13 грн.

Не погоджуючись з висновками податкового органу викладених у акті перевірки та прийнятим за результатами перевірки податковим повідомленням - рішенням №000881701 від 27.01.2016 року, позивач оскаржила такі в адміністративному порядку до ДПА ДФС в Закарпатській області і отримала відмову, з посиланням на повідомлення ПАТ «Рафайзен Банк Аваль» про те, що в ІV кв. 2013 року позивачу нараховано (виплачено) дохід в сумі 68379,59 грн., ознака доходу 126 «додаткове благо», з якого банком нараховано податок на доходи в сумі 0,00 грн.

16 березня 2016 року позивачу було надіслано податкове повідомлення-рішення від 14.03.2016 року №, визначене на підставі акта перевірки та рішення ГУ ДФС України в Закарпатській області №93/Б/07-16-10-04-47 від 25.02.2016 р. за яким встановлено порушення та збільшено суми грошового зобов'язання - податку з доходів фізичної особи на суму 11395,13 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 3018.78 грн., яке і являється предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов кредитного договору №014/4044/82/36858 від 23.11.2007 року та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, тому, відповідно, позивач не був зобов'язаний включати до суми загального оподатковуваного доходу 68379,59 грн. прощеної (анульованої) пені за кредитним договором та подавати декларацію про майновий стан і доходи.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам з огляду на наступне.

Відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

Так, відповідно до абзацу «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з п.п.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

При цьому, відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України, доходи з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Таким чином, згідно ПК України визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

Згідно листів - повідомлень від 25.12.2013 року та №04-28/2200 від 02.11.2015 року Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» щодо анулювання боргу позичальнику, а саме ОСОБА_1, позивачу по справі анульовано (прощено) заборгованість за пенею в розмірі 68379,59 грн. за борговим зобов'язанням.

Однак, суд вважає, що анульована (прощена) позивачу банком пеня в розмірі 68379,59 грн., нарахована протягом певного часу дії договору, не є доходом, отриманим як додаткове благо.

Так, згідно п.п. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до п.п.165.1.49 п.165.1 ст.165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України).

Отже, відсотки, нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При цьому, згідно з ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 605 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту, є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами ЦК України. При цьому нарахування пені є лише засобом забезпечення виконання зобов'язання перед третьою особою - банком.

Прощена позивачу пеня не є його доходом та додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, то неустойка (в т.ч. пеня) ним не отримується, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати.

Отже, прощення пені (неустойки) у вигляді відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання регулюється між сторонами зобов'язання в межах договірних правовідносин цивільним законодавством.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов кредитного договору №014/4044/82/36858 від 23.11.2007 року та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, тому, відповідно, позивач не був зобов'язаний включати до суми загального оподатковуваного доходу 68379,59 грн. прощеної (анульованої) пені за кредитним договором та подавати декларацію про майновий стан і доходи.

Аналогічна правова позиція викладені в постанові від 16.09.2015 року Верховного Суду України у справі №822/4487/14 за позовом ОСОБА_4 до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області, третя особа Волочиське відділення публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області - залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 січня 2018 року у справі №807/238/16 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено 29.05.2018р.