Справа № 812/609/18
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року справа №812/609/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року в адміністративній справі №812/609/18 (головуючий у 1 інстанції Пляшкова К.О.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.09.2017 року про відмову в проведенні перерахунку та виплаті пенсії, розмір якої визначений постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу пенсії в розмірі, визначеному постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 року; зобов'язати відповідача виконувати судове рішення, а саме: здійснювати нарахування та виплату пенсії, у розмірі, визначеному постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 року, починаючи з 01 листопада 2011 року.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач є інвалідом ІІ групи, ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до судового рішення, що набрало законної сили, йому здійснено перерахунок та виплачена державна пенсія на користь позивача в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 серпня 2008 року, з урахуванням положень частини третьої стаття 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виплата пенсії за судовим рішенням здійснювалось по жовтень 2011 року, а з листопада 2011 року відповідач протиправно здійснив перерахунок пенсії в зв'язку зі змінами в законодавстві.

У вересні 2017 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії в розмірі, встановленому судовим рішенням, однак рішенням відповідача йому відмовлено у такому перерахунку.

Рішення відповідача є протиправним та таким, що порушує конституційні права позивача.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, представник позивача, що дії в його інтересах, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить судове рішення скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для виконання. Невиконання судових рішень є порушенням не тільки ч.1 ст.6 Конвенції, а інших, встановлених нею, прав.

Висновок суду першої інстанції суперечить п.5 ст.2 КАС України щодо обов'язковості судового рішення.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідом 2 групи, захворювання пов'язано з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС, отримує пенсію по інвалідності (арк. спр. 7, 8, 9).

ОСОБА_2 перебуває на обліку Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 року, що набрало законної сили зобов'язанно УПФУ в Старобільському районі Луганської області зробити перерахунок та виплату пенсії користь ОСОБА_2 в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 серпня 2008 року, з урахуванням положень частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». (а.с.103-104)

Пенсійним органом, на підставі судового рішення здійснено перерахунок пенсії, яку в розмірі, визначеному постановою суду від 15 січня 2009 року, позивач отримував до 01.11.2011 року.

З 26.11.2011 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача відповідно до змін в законодавстві України. (арк. спр. 138-139).

В звязку з припиненням виплат пенсії в розмірі, встановленому судовим рішенням, позивач звертався до позивача з заявами про перерахунок пенсії з 01.11.2011 року по 01.10.2016 року відповідно до рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 року, однак йому було відмовлено. (арк. спр. 173-175).

18.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (арк. спр. 176).

Рішенням пенсійного органу від 27.09.2017 року в перерахунку відмовлено. Підставою відмови зазначені зміни у законодавстві з 23.06.2011 року, відповідно до яких виплата пенсії здійснюється у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансування ресурсу бюджету Пенсійного фонду України. Тому підстави для обчислення розміру пенсії відповідно до рішення суду відсутні (арк. спр. 12-13).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, прийшов до висновку, що на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії від 18.09.2017 на підставі судового рішення, законодавство зазнало змін, відповідно до яких положення статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тому розмір пенсії позивача визначався за судовим рішенням до 23 липня 2011 року, а після вказаної дати застосуванню підлягали положення Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» та Постанови № 745.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.49 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статей 50, 54 Закону № 796 (в редакції, що діяла на час прийняття судового рішення від 15.01.2009 року), позивач, як особа, віднесена до категорії 1 мав право на отримання пенсії як інвалід ІІ групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Верховною Радою України прийнято Закон України від 14.06.2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», пунктом 7 якого доповнено Прикінцеві положення пунктом 4 такого змісту: «4. Установити, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» &?о;….&?о; застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» (далі Постанова № 745), яка діяла до 01.01.2012 року.

Відповідно до п.1 Постанови №745 особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, зокрема: тим, що належать до категорії 1: інвалідам I групи - 30 відсотків; інвалідам II групи - 20 відсотків; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також тим, що страждають внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - 15 відсотків.

Згідно п.3 Постанови № 745 у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижче, зокрема: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: інвалідів I групи - 1200 гривень; інвалідів II групи - 1090 гривень; інвалідів III групи - 980 гривень.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 22.12.2011 № 4282-VI «Про Державний бюджет України на 2012 рік» визначено, що у 2012 році норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова № 1210).

На підставі п.4 Прикінцевих положень Закону України від 06.12.2012 № 5515-VI «Про Державний бюджет України на 2013 рік» у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Відповідно до п.6-7 Прикінцевих положень Закону України від 16.01.2014 № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Пунктом 4 розділу І Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 76) внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема:

пунктом 9 текст статті 50 викладено у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України»;

пунктом 13 текст статті 54 викладено у такій редакції: «Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Закон № 76 набрав чинності з 01 січня 2015 року, крім пункту 42 розділу I цього Закону, який набрав чинності з 25 квітня 2015 року.

Аналіз вищезазначених законодавчих актів свідчить, що починаючи з червня 2011 року, законодавець визначив застосування норм та положень Закону №796, зокрема статтей 50,54, в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік.

Тобто відбулися суттєві зміни в законодавстві, відповідно до яких втратили чинність підстави нарахування пенсії позивачу в розмірах, визначених постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15.01.2009 року.

А на час звернення позивача з заявою до пенсійного органу від 18.09.2017 року, взагалі змінилися і положення статей 50, 54 Закону №796, які не передбачали розмір державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Закон №76 не визнавався неконституційним, є чинним, а тому підлягає застосуванню до спірних відносин.

Таким чином, на момент звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 18.09.2017 на підставі судового рішення, положення статей 50, 54 Закону №796 зазначали застосування розміру державної та додаткової пенсії в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування та виплати пенсії позивачу в розмірах, визначених судовим рішенням.

Суд звертає увагу, що Верховним Судом України вже висловлювався правовий висновок, зокрема, в постанові від 02.06.2015 року по справі «21-317а15, відповідно до якого оскільки 23 липня 2011 року набрала чинності постанова № 745, якою встановлено інші розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, то положення статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ підлягають застосуванню лише до 23 липня 2011 року, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону № 2857-VI та постанови № 745.

В зв'язку з вищезазначеним, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що внаслідок суттєвих змін, які відбулися у законодавстві, яким врегульовано порядок та розміри виплат за Законом №796, розмір пенсії позивача мав визначатися за судовим рішенням до 23 липня 2011 року, а після вказаної дати застосуванню підлягали положення Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», Постанови № 745, та Закону №76.

При цьому Рішеннями Конституційного суду України від 26.12.2011 року № 20- рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена законність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.

Суд першої інстанції правомірно застосував при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Висновки суду першої та апеляційної інстанцій, узгоджуються з позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в ухвалі від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України».

У цій справі заявниця отримувала свою пенсію у сумі, визначеній рішенням суду від 19 січня 2010 року, до тих пір, поки механізм нарахування її пенсії, встановлений вищезазначеним судовим рішенням на підставі закону, чинного на час подій, не було змінено шляхом внесення змін до відповідних законодавчих актів, внаслідок чого розмір її пенсії був зменшений.

У зазначеній справі Європейський Суд дійшов висновку, що зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу, оскільки законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Також Суд зауважив про відсутність доказів того, що відповідні зміни до Закону України про Державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу.

Суд також не зміг дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

За висновками Європейського Суду, зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

На підставі викладеного, з огляду на практику Європейського Суду з прав людини, суд вважає неприйнятними доводи апелянта про обов'язковість виконання судового рішення та невідповідність висновку суду першої інстанції приписам п.5 ст.2 КАС України.

Підсумовуючи викладене, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

За приписами пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п. 3 ч.6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 12, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року в адміністративній справі №812/609/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2018 року в адміністративній справі №812/609/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 05 червня 2018 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 червня 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова