Справа № 822/1709/18
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1709/18
РІШЕННЯ

іменем України

31 травня 2018 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

за участі:секретаря судового засідання Варченко В.В. представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до відповідача, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № О-33229/0-627/0/95-18 від 02.02.2018 року щодо надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач відмовив їй у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на вищевказану земельну ділянку без належних на те підстав, а ефективним способом відновлення її порушеного права є саме зобов'язання відповідача видати зазначений дозвіл.

Також позивач зауважила, що підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладені у листі ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № О-33229/0-627/0/95-18 від 02.02.2018 року, не входять до вичерпного переліку підстав, встановлених Земельним кодексом України.

Позивач в судове засідання не прибула, хоча була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, та надала суду пояснення за змістом адміністративного позову.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, та надав суду пояснення відповідно до відзиву, поданого на даний адміністративний позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у такому відзиві.

В обґрунтування відзиву зазначив, що місце розташування земельної ділянки, зазначеної у клопотанні позивача не відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства згідно з пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Крім того, наказом ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 16.03.2016 року №22-5707-СГ надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області на земельну ділянку із цільовим призначенням - землі загального користування (громадські пасовища) площею 40,0000 га :02:026), що розташована за межами с. Вербка Ярмолинецького району Хмельницької області.

Тобто, позивач має намір отримати у власність земельну ділянку орієнтовною площею 2,0000 га, яка на даний момент входить до складу земельної ділянки площею 40,0000 га, та на яку наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області для створення громадського пасовища. Зважаючи на це, у задоволенні позову слід відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що в грудні 2017 року позивач звернулась до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою, в якій просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області.

ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області О-33229/0-627/0/95-18 від 02.02.2018 року позивачу було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, посилаючись на те, що згідно із рішенням Вербецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області № 8 від 16.12.2015 року вказана на графічному матеріалі земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення (для сінокосіння та випасання худоби) та на яку наказом ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 16.03.2016 року №22-5707-СГ Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність для створення громадського пасовища.

Також повідомляється про те, що відповідно до вимог Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду).

Вважаючи таку відмову протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернулась в суд за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У відповідності з частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 вказаної статті Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зауважує, що вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Визначаючись щодо наявності підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України, суд виходить з наступного.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 га.

Як видно з матеріалів справи, наказом ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 16.03.2016 року №22-5707-СГ Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку із цільовим призначенням - землі загального користування (громадські пасовища) площею 40,0000 га :02:026), що розташована за межами с. Вербка Ярмолинецького району Хмельницької області.

Тобто, позивач має намір отримати у власність земельну ділянку орієнтовною площею 2,0000 га, яка на даний момент входить до складу земельної ділянки площею 40,0000 га, та на яку наданий дозвіл на розроблення документації із землеустрою Вербецькій сільській раді Ярмолинецького району Хмельницької області для створення громадського пасовища.

В контексті наведеного, суд звертає увагу на Класифікацію видів цільового призначення земель, затверджену наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548, яка визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

В зазначеному Класифікаторі землі сільськогосподарського призначення поділяються, зокрема на землі, для ведення особистого селянського господарства та на землі для сінокосіння і випасання худоби.

Частиною 2 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 34 Земельного кодексу України, громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Отже, відповідно до вимог Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду).

Як видно із матеріалів справи, позивач звернулась до відповідача заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства.

Разом з цим, земельна ділянку з кадастровим номером :02:026 має цільове призначення "землі сільськогосподарського призначення (громадські пасовища)", а не "землі сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства), що унеможливлює її передачу у власність, такі обставини підтверджуються інформацією щодо земельної ділянки, яка розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:026, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіальному органу, виконаної за підписом начальника відділу Держгеокадастру у Ярмолинецькому районі.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що місце розташування земельної ділянки, зазначеної у клопотанні позивача не відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства згідно з пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Саме на цій підставі відповідач відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність вільної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а тому така відмова є правомірною.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, чітко визначені порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

За правилами пункту 8 цього ж Положення Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Так, відповідно до норм статті 118 Земельного кодексу України, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

З матеріалів справи слідує, що позивач в даному випадку звернулась до відповідача із заявою саме в порядку статті 118 Земельного кодексу України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, за результатами розгляду заяви, позивачу був направлений лише лист щодо її розгляду, без прийняття будь-якого рішення.

Оскільки за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відповідачем не було прийняте відповідне рішення, то в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача, а не протиправна відмова.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 804/3960/17 та від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2208/17.

Дана обставина свідчить про те, що відсутні підстави для визнання протиправною відмови в ненаданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Водночас, позовна вимога щодо зобов'язання відповідача надати позивачу вказаний дозвіл є похідною вимогою від позовної вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у наданні такого дозволу.

Оскільки судом встановлено правомірність оскаржуваної відмови, тобто відсутність підстав для задоволення такої позовної вимоги, відсутні й підстави для задоволення похідної від неї позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача вчинити зазначені дії.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За наслідком розгляду справи, суд погоджується з висновками відповідача про те, що в його діях не було жодних протиправних ознак, тому у задоволенні даного позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 29001, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (вул. Інститутська, 4/1, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000, ) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з його проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні були проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду, - з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01 червня 2018 року

Головуючий суддя ОСОБА_6