Справа № 815/1332/18
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1332/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Одеса

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача, третьої особи

Виконавчого комітету ОМР: ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень ОСОБА_6 територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, Державної казначейської служби в м. Одесі про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у невнесенні затвердження проекту землеустрою, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень ОСОБА_6 територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, Державної казначейської служби в м. Одесі, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 міської ради, яка полягає у невнесенні на розгляд сесії у встановленому земельним законодавством України порядку затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_4 безоплатно земельної ділянки кадастровий номер: 0:41:008:0016 площею 0,1 га. по вулиці Рибальській, 45-Г міста Одеси для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка);

зобовязати ОСОБА_7 міську раду у встановленому про звернення громадян законодавством України порядку розглянути заяву ОСОБА_4 від 17.01.2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_4 безоплатно земельної ділянки кадастровий номер: 0:41:008:0016 площею 0,1 га. по вулиці Рибальській, 45-Г міста Одеси для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка);

стягнути з ОСОБА_7 міської ради через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., заподіяну ОСОБА_4 протиправною бездіяльністю у вигляді ухилення від розгляду заяв починаючи з 04.10.2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_4 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер 0:41:008:0016) площею 0,1000 га за адресою: м. Одеса, вул. Рибальська, 45-Г, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на сесії ОСОБА_7 міської ради від 26.04.2017 року).

Ухвалою від 29.03.2018 року ОСОБА_7 окружним адміністративним судом вказану позовну заяву було залишено без руху.

06.04.2018 року (вх. № 9665/18) на виконання ухвали позивач надав до суду заяву про усунення недоліків, чим усунув зазначені судом недоліки.

Ухвалою суду від 11.04.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

27.04.2018 року (вх. № 11813/18) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

07.05.2018 року (вх. № 12585/18) представником ОСОБА_6 управління Державної казначейської служби України в Одеській області до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

17.05.2018 року (вх. № 13776/18) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання письмових доказів.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що Департаментом комунальної власності ОСОБА_1 міської ради розглянуто звернення ОСОБА_4 від 17.01.2018 року за № 34-Л-293, за наслідком якого було повторно підготовлено проект рішення міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу громадянину ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га. за адресою: місто Одеса, вулиця Рибальська, 45-Г, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та направлено його до постійної комісії з питань землеустрою та земельних правовідносин, яка є субєктом внесення земельних питань на розгляд сесії, але вказаний проект рішення, як зазначається в листі Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради від 12.02.2018 року № 01-26/99, повторно розглянутий на засіданні сесії ОСОБА_1 міської ради від 04.10.2017 року, не набрав необхідні кількість голосів депутатів ОСОБА_1 міської ради. Таким чином у відповіді від 12.02.2018 року № 01-26/99, Департаментом комунальної власності ОСОБА_1 міської ради зазначається про розгляд звернення ОСОБА_4 від 17.01.2018 року за № 34-Л-93, а результат даного звернення встановлюється результатом засідання сесії ОСОБА_1 міської ради від 04.10.2017 року, що вказує у невнесенні на розгляд сесії у встановленому земельним законодавством України порядку затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_4 безоплатно земельної ділянки кадастровий номер: 0:41:008:0016 площею 0,1 га. по вулиці Рибальській, 45-Г міста Одеси для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Крім того, позивач зазначає, що бездіяльність ОСОБА_1 міської ради триває з 2015 року, а чинним законодавство не передбачено поняття не набрання необхідної кількості голосів депутатів, а тому не голосування депутатами за даний проект кваліфікується, як протиправна бездіяльність, яка заподіяла позивачу моральної шкоди.

Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с. 26-34), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що ОСОБА_7 міська рада вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідачем зазначено, що питання затвердження ОСОБА_7 міською радою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі гр. ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки вже було предметом розгляду у судовому порядку та на даний час у провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_6 територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження № 53246304 з примусового виконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року, залишеної без змін ухвалою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року у справі № 520/5836/16-а, яким зобовязано ОСОБА_7 міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки кадастровий номер :41:008:0016, площею 0,1 га за адресою: м. Одеса, вул. Рибальська, 45-Г, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), а тому питання невиконання чи неналежне виконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року, яке набрало законної сили, не може бути предметом позовного провадження в порядку адміністративного судочинства. Так, субєкт владних повноважень не може бути зобовязаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Від ОСОБА_6 управління державної казначейської служби України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов (а.с. 92-96), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області це окрема юридична особа та не може нести відповідальність за дії (бездіяльність) чи рішення інших установ, підприємств або державних органів або органів місцевого самоврядування, зокрема ОСОБА_7 міської ради. З огляду на зазначене на думку третьої особи, позивач невірно заявляє позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_7 міської ради (орган місцевого самоврядування) через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (орган державної влади) відшкодування шкоди, яку йому, як він вважає, завдала ОСОБА_7 міська рада, ототожнюючи при цьому того, хто спричинив шкоду з державою, а також помилково тлумачить норми цивільного законодавства.

В судове засідання 29.05.2018 року зявились представники позивача, відповідача та Виконавчого комітету ОМР, інші треті особи сповіщались належним чином та завчасно про дату, час та місце судового засідання, проте до суду не зявились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_4 ОСОБА_1 окружному адміністративному суду.

17.01.2018 року ОСОБА_4 звернувся із заявою (вх. № 34-Л-293) на імя ОСОБА_1 міського голови ОСОБА_8 про затвердження на черговій сесії ОСОБА_1 міської ради проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер: :41:008:0016) та передачу у приватну власність громадянину ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: місто Одеса, вул. Рибальська, 45-Г для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

12.02.2018 року (вих. № 01-26/99) Департаментом комунальної власності ОСОБА_1 міської ради, як уповноваженим органом з розгляду порушених у зверненні питань повідомив позивача про повторне підготовлення проекту рішення міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу гр. ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: м. Одеса, вул. Рибальська, 45-Г, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка» та направлено до постійної комісії з питань землеустрою та земельних правовідносин, яка є субєктом внесення земельних питань на розгляд сесії. Вказаний проект повторно розглянуто на засіданні сесії ОСОБА_1 міської ради від 04.10.2017 року, але зазначений проект рішення не набрав необхідну кількість голосів депутатів ОСОБА_1 міської ради (а.с. 7).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Таким чином, вказаною нормою Закону встановлені строки розгляду заяв, а також визначена дата, від якою повинно відраховувати термін розгляду звернення, а саме: від дня отримання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

При цьому згідно зі ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

З урахуванням обставин викладених в позовній заяві, суд вважає, що позивач звернувся до ОСОБА_1 міського голови ОСОБА_8 зі зверненнями із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів, у розумінні ст. 3 Закону України «Про звернення громадян».

Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, обєднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного звязку (електронне звернення).

Відповідно до ст.7 цього Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Проаналізувавши відповідь відповідача, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Так, відповідно до ст. 15 Закону України Про звернення громадян, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону (ст. 12 ЗК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_9 міністрів Автономної Республіки Крим. (ч.1 ст.118 ЗК України).

За приписами ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_9 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_9 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений у ст. 123 ЗК України, відповідно до ч. 2 якої особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що можливість відведення безоплатно у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності надана лише громадянам України, тоді як юридичні особи можуть отримати земельні ділянки у користування відповідно до ст.ст. 122, 123 ЗК України або отримати у власність у порядку, що визначений главою 20 ЗК України «Продаж земельних ділянок або прав на них на підставі цивільно-правових договорів».

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до ОСОБА_1 міського голови ОСОБА_8 із заявою про передачу саме у власність вищезазначеної земельної ділянки, посилаючись на приписи статті 116 ЗК України, у розумінні ст. ст. 118, 123 ЗК України (а.с. 171).

Згідно п.1.1 Положення про департамент комунальної власності ОСОБА_1 міської ради, затвердженого рішенням ОСОБА_1 міської ради № 2752-VI від 19.02.2013р., департамент комунальної власності ОСОБА_1 міської ради є виконавчим органом ОСОБА_1 міської ради (далі - Департамент). Департамент комунальної власності ОСОБА_1 міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю ОСОБА_1 міської ради, а також правонаступником прав та обовязків приєднаного ОСОБА_1 міського управління земельних ресурсів ОСОБА_1 міської ради.

За приписами п.2.1.2 вказаного Положення до основних завдань департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради у сфері земельних правовідносин віднесено: забезпечення реалізації повноважень ОСОБА_1 міської ради у галузі земельних відносин відповідно до чинного законодавства України; здійснення заходів із розвитку ринку земель міста; організація ведення земельно-кадастрової документації; розроблення та супроводження земельно-інформаційної системи м. Одеси; участь у розробленні та виконанні міських програм із використання і охорони земель міста; здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель та контролю за додержанням земельного законодавства; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; забезпечення в межах повноважень реалізації державної політики у сфері державної експертизи землевпорядної документації.

Пунктом 2.2.2 зазначеного Положення передбачено, що у сфері земельних правовідносин департамент комунальної власності ОСОБА_1 міської ради забезпечує виконання повноважень щодо здійснення вилучення (викупу) земельних ділянок, надання під забудову та для інших потреб, передачі земельних ділянок у користування, передачі земельних ділянок у власність громадянам та юридичним особам.

Підставою для звернення позивача до суду з цим позовом є визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_1 міської ради, яка полягає у невнесенні на розгляд сесії у встановленому земельним законодавством України порядком та затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки.

Судом встановлено, що питання затвердження ОСОБА_1 міською радою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки вже було предметом розгляду у судовому порядку.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року, залишеною без змін ухвалою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року, у справі № 520/5836/16-а зобовязано ОСОБА_7 міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки кадастровий номер :41:008:0016, площею 0,1 га за адресою: м. Одеса, вул. Рибальська, 45-Г, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с. 126-128).

Так, на даний час у провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_6 територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження № 53246304 з примусового виконання зазначеної постанови (а.с. 48).

КАС України передбачає дві процесуальні форми контролю адміністративного суду за виконанням рішень в адміністративних справах це зобовязання судом субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до ст. 382 КАС України та шляхом вирішення і розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби відповідно до ст. 287 КАС України.

Відповідно до ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) імя (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) імя (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) імя (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу звязку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день предявлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку предявлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду

Таким чином, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України встановлено чіткий порядок виконання судових рішень в адміністративних справах, та визначено певну послідовність дій, котрі необхідно вчинити з метою зобовязання субєкта владних повноважень належним чином виконати рішення суду.

Таким чином суд погоджується з відповідачем, що позов, який направлений на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій субєкта владних повноважень з інших підстав, що не повязані з належним виконанням судового рішення.

Також, Верховний суд у своїй постанові від 27.03.2018 року у справі № 520/5980/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_6 управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди, встановив, що позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями ОСОБА_7 міської ради з невиконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року у справі № 520/5836/16-а та направлені на досягнення результатів, передбачених ст. 267 КАС України (у редакції від 03.08.2017 року, чинній на момент звернення позивача до суду), не підлягають розгляду в порядку позовного провадження як новий позов, оскільки судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах повинен розглядатись в порядку ст. 267 КАС України.

Також, слід наголосити, що виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд, та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, з урахуванням чого суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковість судових рішень гарантується практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 19 березня 1997року у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі "ОСОБА_10 проти Італії" Європейський суд з прав людини наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Так, судом встановлено, що відповідь на заяву ОСОБА_4 від 17.01.2018 року надано департаментом комунальної власності ОСОБА_7 міської ради, як уповноваженим органом з розгляду порушених у зверненні питань, який листом від 12.02.2018 року № 01-26/99, якою повідомлено заявника про повторне винесення проекту рішення ОСОБА_7 міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі гр. ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: м. Одеса, вул.. Рибальська, 45-Г, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» на сесію ОСОБА_7 міської ради 04.10.2017 року, але не набрав необхідної кількості голосів депутатів міської ради для його прийняття.

Однак, як вбачається із заяви ОСОБА_4 від 17.01.2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_4 безоплатно земельної ділянки кадастровий номер: 0:41:008:0016 площею 0,1 га по вулиці Рибальській, 45-Г міста Одеси для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) адресована, як вже зазначалось судом, безпосередньо на імя ОСОБА_8, проте, як вбачається з позовної заяви позивачем зазначено в якості відповідача ОСОБА_7 міську раду.

За таких обставин, ОСОБА_7 міська рада не одержувала заяву від 17.01.2018 року щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :41:008:0016) та передачу у приватну власність громадянину ОСОБА_4 на черговій сесії ОСОБА_7 міської ради.

Більш того, в рамках Закону України «Про звернення громадян», не передбачено затвердження проектів землеустрою та відведення земельних ділянок та передачу їх у приватну власність.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовної вимоги про зобовязання ОСОБА_7 міської ради у встановленому про звернення громадян законодавством України порядку розглянути заяву ОСОБА_4 від 17.01.2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_4 безоплатно земельної ділянки кадастровий номер: 0:41:008:0016 площею 0,1 га. по вулиці Рибальській, 45-Г міста Одеси для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) слід відмовити.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позивачем ОСОБА_4 по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, свобод, та охоронюваних законом інтересів, котрі стосуються питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність, суд дійшов висновку, що позивачем невірно обрано відповідача у справі та спосіб захисту свого порушеного права.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_7 міської ради, яка полягає у невнесенні на розгляд сесії у встановленому земельним законодавством України порядку затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_4 безоплатно земельної ділянки кадастровий номер: 0:41:008:0016 площею 0,1 га. по вулиці Рибальській, 45-Г міста Одеси для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та зобовязання ОСОБА_7 міської ради у встановленому про звернення громадян законодавством України порядку розглянути заяву ОСОБА_4 від 17.01.2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_4 безоплатно земельної ділянки кадастровий номер: 0:41:008:0016 площею 0,1 га. по вулиці Рибальській, 45-Г міста Одеси для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 50000,00 грн. (пятдесят тисяч) гривень у якості компенсації моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст.1 Протоколу №1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття власності, яке міститься у ч.1 ст.1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права і, таким чином, як власність.

Відповідно до пункту d Декларації про майбутнє Європейського суду з прав людини від 26.04.2011 р.: Установити і зробити передбачуваними для всіх сторін публічні правила стосовно застосування статті 41 Конвенції, включаючи рівень справедливого відшкодування, котрого слід очікувати за різних обставин.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року була підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Законом України від 9 лютого 2006 року № 3436-IV до офіційного тексту та назви Конвенції були внесені зміни та застосований новий переклад. Згідно з пунктом 3 статті 59 Конвенції для тих держав, які підписали цю Конвенцію і які ратифікуватимуть її після набрання нею чинності, Конвенція набирає чинності з дня здачі на зберігання Генеральному секретарю Ради Європи ратифікаційних грамот. У рішенні Європейського суду від 25 липня 2002 року по справі Совтрансавто-Холдинг проти України 11 вересня 1997 року визначено як дату вступу Конвенції в законну силу щодо України.

Стаття 41 Конвенції проголошує: Якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє законодавство відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткову сатисфакцію, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.

При цьому за практикою Європейського суду з прав людини щодо моральної шкоди, Суд вважає, що саме визнання порушення пункту 1 статті 6 Конвенції становить достатню сатисфакцію (Справа Бушемі проти Італії, рішення від 16.09.1999 р.).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003).

З урахуванням субєктного складу спірних правовідносин, до застосування підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України.

Згідно з ст.ст. 22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995р. обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з'ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач повязує з протиправністю бездіяльності відповідача, що виразилась у ненаданні відповіді на звернення позивача починаючи з 04.10.2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_4 безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер 0:41:008:0016) площею 0,1000 га за адресою: м. Одеса, вул. Рибальська, 45-Г, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на сесії ОСОБА_7 міської ради від 26.04.2017 року.

Стосовно розміру моральної шкоди, яку на думку позивача, заподіяно неправомірною бездіяльністю посадових осіб відповідача, то суд зазначає, що розмір моральної шкоди має визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їхньої тривалості та можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, як то стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та ділових стосунках, ступінь зниження репутації, час та зусилля, докладені для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності, пропорційності (співрозмірності), виваженості та справедливості.

Позивачем жодними доказами не підтверджено факт заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань, не обґрунтовано визначення заподіяної моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. та не зазначено з чого позивач при цьому виходив.

Підсумовуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи та зясовуючи питання щодо визначення наявності шкоди взагалі та обов'язку її відшкодування, суд, вважає необґрунтованими, непідтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 50000,00 (пятдесят тисяч) гривень у якості компенсації моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника відповідача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, в зв'язку з наявністю пільг щодо сплати судового збору, передбачених п. 9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 65122; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_7 міської ради (місцезнаходження: площа Думська, 1, м. Одеса, 65004; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень ОСОБА_6 територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: площа ОСОБА_11, м. Одеса, 65072; ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 управління Державної казначейської служби України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Садова, 1-А, м. Одеса, 65023; ,) Виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради (місцезнаходження: 65004, м. Одеса, пл. Думська, 1; код ЄДРПОУ ОСОБА_7 міської ради 26597691), ОСОБА_5 Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (місцезнаходження: 65009, Одеська обл., місто Одеса, вул. Черняховського, будинок 6; ) про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у невнесенні затвердження проекту землеустрою, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.06.2018 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.