Справа № 826/5730/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5730/17 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києва про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києва на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2018 року, -

У с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києва, у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 16.02.2017 року про виключення його із реєстру платників єдиного податку; визнати протиправними дії відповідача стосовно визнання його діяльності по здачі в оренду електронного обладнання-цифрових портів (код виду економічної діяльності 77,39) як ліцензійного виду діяльності.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що не порушував умов перебування на спрощеній системі оподаткування, а висновки відповідача про те, що він здійснює діяльність, яка підлягає ліцензуванню і тому не має права перебувати на спрощеній системі оподаткування, є необгрнутованими.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2018 року позов задоволено.

Судове рішення умотивовано тим, що оскільки спеціальними нормами чинного законодавства не передбачено ліцензування такого виду діяльності як надання послуг доступу до Інтернету та/або з технічного обслуговування та експлуатації власних телекомунаційних мереж, мереж ефірного теле- та радіомовлення, проводового радіомовлення, телемереж, у контролюючого органу у межах спірних правовідносин були відсутні підстави для анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтуванян вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що ФОП ОСОБА_2 порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, у зв'язку із чим останнього правомірно виключено із Реєстру платників єдиного податку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Колегією суддів установлено, що посадовими особами відповідача на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 26.08.2016 у справі №761/30059/16-к, відповідно до наказу від 28.10.2016 №678 проведено невиїзну документальну позапланову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 14.09.2015 р. по 22.08.2016 р.

За результатами перевірки податковим органом складено акт перевірки від 21.11.2016 року №10670/26-52-13-06/НОМЕР_1.

Згідно акту перевірки контролюючим органом установлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: пункту 291.4 статті 291, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298, пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), у зв'язку з чим реєстрація платника єдиного податку підлягає анулюванню з 01.01.2016 р., не застосовано ставку єдиного податку у розмірі 15% до доходу, отриманого від надання послуг за 4 квартал 2015 р., та донараховано єдиного податку в сумі - 1592,53 грн.; п.1 п.4 ч. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - ФОП ОСОБА_2 не подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 р.; пп. 44.1, пп.44.3 ст. 44, п. 85.2 "абз.1", п. 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України - ФОП ОСОБА_2 не надані для перевірки документи щодо здійснення господарської діяльності; ч. 3, 4 п. 7 ст. 42 Закону України «Про телекомунікації», п. 8 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» - підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_2 підлягає ліцензуванню.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято рішення №309/26-52-13-02- від 16.02.2017 року про виключення ОСОБА_2 з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2016 року.

Уважаючи рішення відповідача протиправними, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 291 Податкового кодексу України, встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (пункт 291.2).

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (пункт 291.3).

Не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп, за вимогами підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють, зокрема, діяльність з надання послуг пошти (крім кур'єрської діяльності) та зв'язку (крім діяльності, що не підлягає ліцензуванню).

Згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 294 Податкового кодексу України, суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Відповідно до п.п. 5, 9 пп. 298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України, платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми; у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення (п.299.11 ст.299 ПК України).

Разом із тим, діяльність із надання послуг доступу до Інтернету відноситься до діяльності у сфері телекомунікацій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про телекомунікації» провайдер телекомунікацій - суб'єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій без права на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку. Ооператор телекомунікацій - суб'єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

За приписами частини першої статті 42 Закону України «Про телекомунікації» діяльність у сфері телекомунікацій здійснюється за умови включення до Реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, а у визначених законом випадках також за наявності відповідних ліцензій та/або дозволів.

Згідно з частиною першою та частиною сьомою статті 42 Закону України «Про телекомунікації», діяльність у сфері телекомунікацій здійснюється за умови включення до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, а у визначених законом випадках також за наявності відповідних ліцензій та/або дозволів.

Ліцензуванню підлягають такі види діяльності у сфері телекомунікацій: 1) надання послуг фіксованого телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку: місцевого; міжміського; міжнародного; 2) надання послуг фіксованого телефонного зв'язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв'язку: місцевого; міжміського; міжнародного; 3) надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку; 4) надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Таким чином, оскільки вид діяльності з надання послуг доступу до Інтернету та/або з технічного обслуговування та експлуатації власних телекомунаційних мереж, мереж ефірного теле- та радіомовлення, проводового радіомовлення, телемереж не входить до переліку видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, визначеному частиною сьомою статті 42 Закону України "Про телекомунікації", необхідність отримання ліцензії на вказаний вид діяльності відсутня.

Аналогічна позиція викладена у листі-роз'ясненні Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, який розміщений на офіційному сайті Комісії за посиланням http://nkrzi.gov.ua/index.php?r=site/index&? =51&lan?і ві=uk.

Під час перевірки податковий орган дійшов до висновку, що за допомогою орендованого «цифрового пристрою - порту» надається послуга з доступу до Інтернет, отже, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 фактично здійснює діяльність у сфері телекомунікацій та надає послуги з доступу до мережі Інтернет, адже, забезпечує абоненту можливість з'єднання кінцевого обладнання абонента (модем, комп'ютер) з мережею Інтернет за допомогою телекомунікаційної мережі, орендованої у відкритому акціонерному товаристві «Контент Делівері Нетворк» та/або іншого постачальника. Унаслідок вказаного встановлено порушення пункту 291.4 статті 291, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298, пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), у зв'язку з чим реєстрація позивача, платника єдиного податку, анульована контролюючим органом з 01.01.2016.

Тобто, підставою для анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку слугувало те, що позивач порушив умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме здійснював діяльність, яка підлягає ліцензуванню.

Однак, оскільки спеціальними нормами чинного законодавства не передбачено ліцензування такого виду діяльності як надання послуг доступу до Інтернету та/або з технічного обслуговування та експлуатації власних телекомунаційних мереж, мереж ефірного теле- та радіомовлення, проводового радіомовлення, телемереж, у контролюючого органу у межах спірних правовідносин, відсутні підстави для анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку, тому рішення відповідача про виключення останнього з відповідного реєстру підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, у запереченнях на позовну заяву та в апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення позивачем вимог податкового законодавства, проте не наводить жодного доводу відносно висновків суду щодо протиправності оскаржуваного рішення та відсутності підстав для виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, ч. 2 ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києва залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя - доповідачЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 30 травня 2018 року.)