Справа № 826/2430/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 травня 2018 року № 826/2430/18

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Адміністрації державної прикордонної служби України про визнання протиправним рішення, дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулись представники ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) з позовом до Державної міграційної служби України (далі - відповідач-1, ДМСУ), Адміністрації державної прикордонної служби України (далі - відповідач 2, АДПС України), який з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

- визнати незаконним рішення Державної міграційної служби України про реадмісію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. до Республіки Польща;

- визнати незаконними дії Державної міграційної служби України та Державної прикордонної служби України з реадмісії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. до Республіки Польща;

- зобов'язати Державну міграційну службу України скасувати рішення про реадмісію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. до Республіки Польща.

На обґрунтування заявлених позовних вимог, представники позивача зазначили, що примусове видворення Міхеіла Саакашвілі з України відбувалось з порушенням норм чинного національного та міжнародного законодавства. Так, у позовній заяві вказується про низку порушень процедури та встановленого порядку видворення особи за межі України, відтак адвокати що представляють інтереси позивача у даній адміністративній справі вважають рішення Державної міграційної служби України про реадмісію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. до Республіки Польща протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача. Просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач-1 надав відзив на позовну заяву, у строк визначений ухвалою про відкриття провадження у адміністративній справі, у якому зазначив, що Державна міграційна служба приймаючи рішення про видворення особи, яка незаконно перебувала на території України діяла у відповідності до вимог чинного національного та міжнародного законодавства та у межах наданих законом повноважень. Просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Відповідачем-2, у строк визначений ухвалою суду, надано відзив на позовну заяву, у якому останній не погоджується з позовними вимогами та просить у задоволені позову відмовити, оскільки під час проведення процедури видворення особи, що незаконно перебуває на території України, діяла у відповідності до положень міжнародних договорів та з дотриманням вимог Конституції та інших нормативно-правових актів, що регулюють сферу цих правовідносин.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядалась у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження згідно приписів статей 12, 257, 262 КАС України та враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичними обставинами справи, встановлено, що 10 вересня 2017 року о 19:55 год. в пункті пропуску через державний кордон України «Шегині», що на території Мостиського району Львівської області ОСОБА_1 здійснив незаконний перетин державного кордону України з Республіки Польща в Україну без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною міграційною службою України надіслано Запит про реадмісію від 09.01.2018 до Головної Комендатури Прикордонної Варти Республіки Польща про реадмісію ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як особи, що незаконно потрапила в Україну з території Республіки Польща.

Листом за вх. № 109-18 ЕД від 29.01.2018 року польська сторона 24.01.2018 надала свою згоду на реадмісію ОСОБА_1

На виконання рішення РНБО від 10.07.2017 «Про посилення контролю за в'їздом в Україну, виїздом з України іноземців та осіб без громадянства, додержанням ними правил перебування на території України», уведеною в дію Указом Президента України від 30.08.2017 №256/2017, відповідно до наказу МВС від 30.01.2018 № 66, з метою запобігання й протидії нелегальній міграції та іншим правопорушенням законодавства України в міграційній сфері у період з 5 лютого по 30 квітня 2018 року Державна міграційна служба України, Державна прикордонна служба України, Національна поліція України, та за участі СБУ, розпочали проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант».

У рамках проведення зазначених заходів здійснено реадмісію ОСОБА_1 за стандартною процедурою.

Представники позивача вважають проведення процедури реадмісії позивача такою, що порушує законні права та інтереси позивача, а тому звернулись до суду за захистом законних прав та інтересів позивача.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Стаття 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає підстави та порядок прийняття рішення про примусове повернення іноземців або осіб без громадянства в країну походження або третю країну.

Примусове видворення з України іноземців або осіб без громадянства передбачено статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Так частиною 5 статті 30 вищезазначеного закону передбачено, що рішення суду про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, а стосовно іноземців та осіб без громадянства, затриманих ним у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України, - органом охорони державного кордону. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове видворення здійснюється органом, за чиїм позовом суд прийняв рішення про примусове видворення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до статті 1 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» реадмісія - передача з території України або приймання на територію України іноземців та осіб без громадянства на підставах та в порядку, встановлених міжнародними договорами України.

Так, відповідно до матеріалів справи 10 вересня 2017 року о 19.55 год. в пункті пропуску через державний кордон України «Шегині», що на території Мостиського району Львівської області, ОСОБА_1 здійснив незаконний перетин державного кордону України з Республіки Польща в Україну без дозволу відповідних органів влади. Факт незаконного перетину державного кордону України підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме постановою Мостиського районного суду Львівської області від 22.09.2017 у справі № 448/1185/17 (провадження № 33/783/1213/17), яка залишена без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 24.10.2017.

Тобто, вищенаведеними судовими рішеннями підтверджено незаконне прибуття ОСОБА_1 на територію однієї договірної сторони та перебування на території України без законних на те підстав.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб» від 15.01.2008 № 116-VI ратифіковано Угоду між Україною та Європейським Співтовариством про Реадмісію осіб, підписану 18.06.2007 в м. Люксембурзі .

Відповідно до вищезазначеної Угоди Договірні Сторони, маючи намір зміцнювати співробітництво з метою більш ефективної боротьби з нелегальною імміграцією; будучи занепокоєними значним посиленням діяльності організованих злочинних угруповань у сфері незаконного перевезення нелегальних мігрантів; бажаючи запровадити за допомогою цієї Угоди та на основі взаємності швидкі й ефективні процедури ідентифікації та безпечного й організованого повернення осіб, які не виконують умов, передбачених для в'їзду на територію України або однієї з держав членів Європейського Союзу та перебування на ній, або припинили виконувати такі умови, а також полегшити транзитний проїзд таких осіб, керуючись духом співробітництва; беручи до уваги, що у випадку необхідності Україна й держави - члени Європейського Союзу докладатимуть усіх зусиль для повернення громадян третіх країн та осіб без громадянства, які незаконно в'їхали на територію Договірних Сторін, до держав їхнього походження або постійного проживання; визнаючи необхідність дотримання прав і свобод людини та наголошуючи на тому, що ця Угода не завдає шкоди правам й обов'язкам України, Співтовариства та держав - членів Європейського Союзу, які випливають із Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 та з міжнародного права, зокрема відповідно до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, Конвенції про статус біженців від 28 липня 1951 року та Протоколу до неї від 31 січня 1967 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 19 грудня 1966 року та міжнародних документів стосовно екстрадиції; ураховуючи, що співробітництво між Україною та Співтовариством у галузі реадмісії та спрощення взаємних поїздок громадян становить взаємний інтерес; домовились, зокрема, про те, що Запитувана держава на запит Запитуючої Держави та без будь-яких інших формальностей, крім тих, що передбачені цією Угодою, приймає на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, які не виконують чинних умов стосовно в'їзду на територію запитуючої держави або перебування на ній або припинили виконувати такі умови, якщо надано докази відповідно до статті 7 цієї Угоди того, що такі особи незаконно в'їхали на територію держав-членів безпосередньо з території України або на територію України безпосередньо з території держав-членів (пункт а) частини першої статті 3 Угоди).

Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, встановлено, що Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Основними завданнями ДМС є, зокрема, реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до Угоди, з метою реалізації положень міжнародних договорів України у сфері реадмісії, а також забезпечення взаємодії компетентних та уповноважених органів України під час здійснення процедур реадмісії, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2015 № 158, затверджено Інструкцію про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за №260/26705)

Пунктом 4 розділу І Інструкції компетентними органами України, відповідальними за реалізацію міжнародних угод про реадмісію та уповноваженими на безпосередню взаємодію один з одним та з компетентними органами інших договірних держав, є: Державна міграційна служба України (ДМС) - центральний компетентний орган та Адміністрація Державної прикордонної служби України (Адміністрація Держприкордонслужби.)

Згідно з вимогами пункту 2 розділу II Інструкції передавання Україною осіб без громадянства іншій договірній держав здійснюються відповідно до міжнародних угод України про реадмісію за стандартною або прискореною процедурою.

Пунктом 3 розділу 3 Інструкції передбачено, що прискорена процедура реадмісії застосовується до громадян договірних держав, громадян третіх держав та осіб без громадянства, затриманих у межах контрольованого прикордонного району запитуючої договірної держави (морські порти та міжнародні аеропорти включно) упродовж 48 годин моменту незаконного перетинання державного кордону безпосередньо з території запитуваної договірної держави.

Відповідно до пункту 4 розділу 3 Інструкції стандартна процедура реадмісії застосовується до громадян договірних держав, громадян третіх держав та осіб без громадянства, виявлених (затриманих) на території запитуючої договірної держави за порушення законодавства цієї держави щодо порядку прибуття, перебування або проживання на її території, про що стало відомо компетентним (уповноваженим) органам запитуючої договірної держави у визначений міжнародною угодою про реадмісію строк, що перевищує необхідний для реадмісії за прискореною процедурою.

За стандартною процедурою передавання та приймання осіб, які підлягають реадмісії, здійснюються територіальними органами та територіальними підрозділами ДМС (пункт 5 розділу 3 Інструкції)

Судом з наданих сторонами документів встановлено, що реадмісія ОСОБА_1, як особи, що незаконно перебуває та території України, здійснювалася за стандартною процедурою?ініційованою ДМС, на підставі Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб від 18.06.2007, ратифікованої Законом України від 15.01.2008 № 116-VI.

Відповідно до пункту 1 статті З Угоди Запитувана держава на запит Запитуючої держави та без будь-яких інших формальностей повинна приймати на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, якщо надано докази того, що такі особи незаконно в'їхали на територію Запитуючої держави безпосередньо з території держав - членів Європейського Союзу.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ДМС у відповідності до Угоди, та з дотриманням процедур, визначеною Інструкцією, надіслано Запит про реадмісію від 09.01.2018 до Головної Комендатури Прикордонної Варти Республіки Польща про реадмісію ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як особи, що незаконно потрапила в Україну з території Республіки Польща.

Судом встановлено, що за результатами розгляду запиту про реадмісію від 09.01.2018 польська сторона 24.01.2018 дала згоду на реадмісію ОСОБА_1, про що повідомила ДМС листом копія якого наявна в матеріалах адміністративної справи.

Після надходження від запитуваної договірної держави позитивної відповіді на запит про реадмісію, компетентними (уповноваженими) органами здійснено передавання позивача у порядку, визначеному законодавством.

Відтак, ОСОБА_4, як особа, що незаконно перебуває на території України, був виявлений в рамках проведення в Україні цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант», організованих на виконання рішення РНБО від 10.07.2017 «Про посилення контролю за в'їздом в Україну, виїздом з України іноземців та осіб без громадянства, додержанням ними правил перебування на території України», уведеного в дію Указом Президента України від 30.08.2017 № 256/2017.

Реалізація заходів «Мігрант» була розпочата і здійснювалась відповідно до наказу МВС від 30.01.2018 № 66 у період з 5 лютого по 30 квітня 2018 року органами Державної міграційної служби України, Державної прикордонної служби України і Національної поліції України, за участі СБУ з метою запобігання й протидії нелегальній міграції та іншим правопорушенням законодавства України в міграційній сфері

Перетинання державного кордону України особою без громадянства ОСОБА_1 під час його реадмісії відбулося 12 лютого 2018 року о 16.42 у пункті пропуску «Бориспіль» за посвідченням особи на повернення №l/8001 Міністрів України від 03.09.2014 № 394.

Враховуючи, що до позивача застосовувалась стандартна процедура реадмісії, відповідач у своїх поясненнях зазначив, що протокол прикордонно-представницької зустрічі не складався, оскільки проведення такої зустрічі передбачено лише у разі проведення реадмісії за прискореною процедурою. Також не складався акт приймання-передавання особи, оскільки такий акт може бути складено за умови здійснення реадмісії до Запитуваної сторони в супроводі.

При цьому, суд відхиляє твердження представника позивача про порушення Українською Стороною вимог, які висувалися Польською Стороною, оскільки факт прийняття прикордонниками Республіки Польща позивача в порядку реадмісії свідчить про законність дій компетентних органів як України так і Республіки Польща.

Крім того, невиконання позивачем умов перебування на території України, що в подальшому спричинило застосування до позивача, як до особи, що незаконно перебуває на території України, підтверджується наступним.

Указом Президента України від 26.07.2017 № 196/2017 громадянство ОСОБА_1 припинено. Указ Президента України від 26.07.2017№ 196/2017 є чинним, у судовому порядку не скасований. Доказів оскарження даного наказу позивачем чи його законними представниками до суду не надано.

Слід зазначити, що наказом Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 01.11.2017 № 99 відповідно до частин 4, 6 статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» Позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Законність вищевказаного наказу Управління Державної міграційної служби України у Київській області щодо відмови Позивачу підтверджено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.01.2018 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі №826/14052/17.

Постановою Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 826/14052/17 касаційну скаргу Позивача було залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.01.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2018 без змін.

Судом в ході розгляду адміністративної справи встановлено, що органами Державної міграційної служби України та Адміністрації державної прикордонної служби здійснено належну реалізацію укладеної Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про Реадмісію осіб, оскільки реадмісія є важливим інструментом міжнародної співпраці щодо боротьби з нелегальною міграцією.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність прийнятого Державною міграційною службою України рішення про реадмісію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. до Республіки Польща . Крім того, суд наголошує, що позовні вимоги щодо визнання незаконними дій Державної міграційної служби України та Державної прикордонної служби України з реадмісії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. до Республіки Польща, є взаємопов'язаними з позовними вимогами про визнання протиправним рішення про реадмісію ОСОБА_1 та такими, що та не підлягають задоволенню, виходячи з вищевикладеного.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Державної міграційної служби України скасувати рішення про реадмісію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. до Республіки Польща, суд враховує, що остання є похідною вимогою від розглянутих вище, у розумінні положень п.23 ч.1 ст.4 КАС України, а тому не підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи учасників справи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (01001, АДРЕСА_1 код ІНН НОМЕР_2) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.А. Качур