Справа № 805/4005/17-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 травня 2018 року

Київ

справа №805/4005/17-а

ккасаційне провадження №К/9901/50283/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2018 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 у справі №805/4005/17-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у листопаді 2017 року звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування рішення від 31.03.2017 про анулювання реєстрації платником єдиного податку, зобов'язання поновити реєстрацію платника єдиного податку (3 групи 5%) з дати анулювання реєстрації, тобто з 31.03.2017.

Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 17.01.2018 позовні вимоги задовольнив повністю.

Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 17.04.2018 залишив рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2018 без змін.

Головне управління ДФС у Донецькій області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просило рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2018 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 скасувати, прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298, пунктів 295.3, 295.4 статті 295, пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», статтей 6, 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017), а також через складність та інші обставини.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №805/4005/17-а є вимоги про визнання неправомірним та скасування рішення від 31.03.2017 про анулювання реєстрації платником єдиного податку, зобов'язання поновити реєстрацію платника єдиного податку (3 групи 5%) з дати анулювання реєстрації.

Підставою для анулювання податковим органом реєстрації платником єдиного податку слугували висновки щодо наявності у позивача податкового боргу зі сплати такого податку, у зв'язку з тим, що з вини банку ініційований в межах встановлених законодавством строків товариством банківський переказ коштів зі сплати єдиного податку не був зарахований банківською установою вчасно.

Суди попередніх інстанцій свої висновки про наявність підстав для задоволення позову мотивували тим, що за наявності в платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов'язок зі сплати відповідної суми податкового (грошового) зобов'язання слід визнати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі К/9901/3037/17.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень також не міститься.

Отже, постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018, ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2018 у справі щодо визнання неправомірним та скасування рішення від 31.03.2017 про анулювання реєстрації платником єдиного податку, зобов'язання поновити реєстрацію платника єдиного податку (3 групи 5%) з дати анулювання реєстрації, тобто з 31.03.2017, не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Головному управлінню ДФС у Донецькій області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2018 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 у справі №805/4005/17-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

2. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк