Справа № 826/11638/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року № 826/11638/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м.Києві

про скасування податкових повідомлень-рішень від 17.06.2016 № 19310-13, № 18950-13, №18951-13,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17.06.2016 № 19310-13, № 18950-13, № 18951-13.

Ухвалою суду від 27.10.2017 справу прийнято до провадження суддею Бояринцевою М.А.

В судовому засіданні 31.01.2018 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на закони України «Про прожитковий мінімум», «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та зазначає, що вона є інвалідом ІІІ групи в зв'язку із наявністю пухлини головного мозку та у неї відсутні кошти для сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: приватного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Додатково представником позивача у судовому засіданні акцентовано увагу на незаконності окремих положень рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923, яким затверджено Положення про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в м. Києві.

Представник відповідача заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Податкового кодексу України та зазначив про правомірність податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17.06.2016 № 19310-13, № 18950-13, № 18951-13, оскільки ОСОБА_1 є власницею будинку загальною площею 552,5 кв.м.

05.02.2018 від позивача надійшли уточнені позовні вимоги, в яких позивач просить суд:

- визнати незаконним пункт 4.1. е) Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Києві, затверджене рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923) в частині відсутності слів «/житлового будинку» (пункт 4.1. е);

- визнати пункт 4.1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Києві, затверджене рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923) таким, що не відповідає в повному обсязі підпункту 266.4.2 статті 266 Податкового кодексу України;

- скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17.06.2016 № 19310-13, № 18950-13, № 18951-13 як такі, що створені згідно з незаконним пунктом 4.1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Києві, затверджене рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923).

Суд не приймає до розгляду уточнені позовні вимоги з тих підстав, що згідно з частиною першою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1

Згідно з податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17.06.2016 № 18951-13, ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості за 2013 рік в розмірі 23,03 грн.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17.06.2016 № 18950-13, ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості за 2014 рік в розмірі 7 045,59 грн.

Згідно з податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17.06.2016 № 19310-13, ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості за 2015 рік в розмірі 5 267,85 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла за станом на 01.01.2013) платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової нерухомості.

Підпунктом 265.2.1 пункту 265.2 статті 265 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 265.2.2 пункту 265.2 статті 265 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування:

а) об'єкти житлової нерухомості, які перебувають у власності держави або територіальних громад (їх спільній власності);

б) об'єкти житлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, визначені законом;

в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;

г) садовий або дачний будинок, але не більше одного такого об'єкта на одного платника податку;

ґ) об'єкти житлової нерухомості, які належать багатодітним сім'ям та прийомним сім'ям, у яких виховується троє та більше дітей, але не більше одного такого об'єкта на сім'ю;

д) гуртожитки.

Згідно з підпунктом 265.3.1 пункту 265.3 статті 265 Податкового кодексу України базою оподаткування є житлова площа об'єкта житлової нерухомості.

База оподаткування об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється органом державної податкової служби на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно (підпункт 265.3.2. пункту 265.3 статті 265 Податкового кодексу України).

Пунктом 265.4 статті 265 Податкового кодексу України встановлені пільги із сплати податку.

Так, база оподаткування об'єкта житлової нерухомості, що перебуває у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири - на 120 кв. метрів;

б) для житлового будинку - на 250 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за базовий податковий (звітний) період і застосовується до об'єкта житлової нерухомості, у якій фізична особа - платник податку зареєстрована в установленому законом порядку, або за вибором такого платника до будь-якого іншого об'єкта житлової нерухомості, який перебуває в його власності.

Згідно з підпунктом 265.5.1 пункту 265.5 статті 265 Податкового кодексу України ставки податку встановлюються сільською, селищною або міською радою в таких розмірах за 1 кв. метр житлової площі об'єкта житлової нерухомості:

для квартир, житлова площа яких не перевищує 240 кв. метрів, та житлових будинків, житлова площа яких не перевищує 500 кв. метрів, ставки податку не можуть перевищувати 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;

для квартир, житлова площа яких перевищує 240 кв. метрів, та житлових будинків, житлова площа яких перевищує 500 кв. метрів, ставка податку становить 2,7 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 265.6.1. пункту 265.6 статті 265 Податкового кодексу України).

Пунктом 265.7 статті 265 Податкового кодексу України визначено порядок обчислення суми податку.

Так, обчислення суми податку з об'єктів житлової нерухомості, які знаходяться у власності фізичних осіб, проводиться органом державної податкової служби за місцезнаходженням об'єкта житлової нерухомості.

Податкове повідомлення-рішення про суму податку, що підлягає сплаті, та платіжні реквізити надсилаються органами державної податкової служби платникам за місцезнаходженням об'єкта житлової нерухомості до 1 липня звітного року за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5.1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві» (в редакції, яка діяла за станом на 01.01.2013) встановлено ставку податку за 1 кв. метр житлової площі об'єкта житлової нерухомості для квартир, житлова площа яких перевищує 240 кв. метрів, та житлових будинків, житлова площа яких перевищує 500 кв. метрів, - 2,7 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

З урахуванням наведених норм права та з огляду на те, що позивач є власником будинку, житлова площа якого перевищує 500 кв. метрів, суд приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 17.06.2016 № 18951-13, яким нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2013 рік в розмірі 23,03 грн.

Разом з тим, Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» внесено зміни до статті 265 Податкового кодексу України, де визначено базою оподаткування не житлову площу об'єкта житлової нерухомості, а загальну площу.

Так, з 01.04.2014 набрала чинності нова редакція статті 265 Податкового кодексу України, відповідно до якої протягом періоду з 1 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року розмір ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не змінився, проте законодавцем було внесено зміни до бази оподаткування, а саме, з 1 квітня 2014 року оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є не житлова площа нерухомості, а її загальна площа.

Відповідно до змісту статті 265 Податкового кодексу України до місцевих податків входить податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме: податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок та податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Вказаним Законом запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до пункту 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, зокрема, і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини першої статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтею 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Відповідно до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно із підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

При цьому, згідно з пунктом 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Разом з тим, з урахуванням внесених змін до Податкового кодексу України Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в м. Києві викладено в новій редакції, згідно з рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 № 17/17. Так, рішенням Київської міської ради №58/923 від 28 січня 2015 року «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629» установлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в м. Києві.

Таким чином, прийняття нових податків та/або їх зміна, практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2014, 2015 роках, оскільки місцеві ради не приймали і не могли прийняти та офіційно оприлюднити до 15 липня 2013 року та до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів на 2014 та 2015 роки відповідно.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року (справа № 815/3882/17) та від 2 березня 2018 року (справа № 820/2895/17).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про неправомірність визначення позивачу суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2014 рік в розмірі 7 045,59 грн. та за 2015 рік в розмірі за 2015 рік в розмірі 5 267,85 грн., згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 17.06.2016 № 18950-13 та № 19310-13.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем не доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень від 17.06.2016 № 19310-13, № 18950-13.

Разом з тим суд зазначає, що доводи представника позивача щодо незаконності Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Києві, затверджене рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923) можуть бути оцінені судом тільки під час оскарження такого рішення органу місцевого самоврядування.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17.06.2016 № 19310-13.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17.06.2016 № 18950-13.

4. В іншій частині позову - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (03110, АДРЕСА_1 судові витрати у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева