Справа № 826/12859/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 травня 2018 року № 826/12859/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос»
доГоловного управління Державної фіскальної служби в місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.07.2017 р. № , № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням ДФС у м.Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 09.06.2017 р. № 86/26-15-14-07-02/14274600 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено грошові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, оскільки позивач не може нести відповідальність за недобросовісні дії своїх контрагентів.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки фінансово господарські взаємовідносини позивача з його контрагентами спрямовані на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання та вчинені з метою заниження фінансового результату, а, отже, не мають на меті настання реальних наслідків.

В судовому засіданні суд за згодою сторін ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 р.).

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у м.Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем:

1. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, а саме: занижено податок на прибуток на суму 3 455 732,00 грн. за 2015 рік;

2. п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 900 084,00 грн., в т.ч. по періодам: за серпень 2015 року на суму 1 798 258,00 грн., за вересень 2015 року на суму 1 101 826,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 09.06.2017 р. № 86/26-15-14-07-02/14274600 та винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 05.07.2017 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 4 350 126,00 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в сумі 2 900 084,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 450 042,00 грн.

- від 05.07.2017 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 3 455 732,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 3 455 732,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 13.09.2017 р. № 20398/6/99-99-11-01-01-25, яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 05.07.2017 р. № , № , а скаргу залишено без змін.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України зазначається, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п. 5 «Порядку заповнення податкової накладної» затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за N 1333/20071 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі - Закон № 996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м.Києві на виконання ухвали Печерського районного суду м.Києва від 18.01.2017 р. за клопотанням другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м.Києва у справі № 757/2953/17-к, в межах матеріалів кримінального провадження від 06.07.2015 р. № 0000801, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365 Кримінального кодексу України проведено документальну перевірку ТОВ «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р., про що складено акт перевірки від 09.06.2017 р. № 86/26-15-14-07-02/14274600.

Предметом перевірки стали господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Астер Трейд Україна» та ТОВ «Союз-Будресурси».

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Астер Трейд Україна», суд зазначає наступне.

Між ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» (покупець) та ТОВ «Астер Трейд Україна» (продавець) укладено договір поставки від 15.07.2015 р. № 15/7-15П олії соняшникової нерафінованої, українського походження, врожаю 2014 року, придатної для переробки, нормальної товарної якості, наливом. Продавець поставляє товар автомобільним транспортом на умовах СРТ згідно правил «Інкотермс-2010» за адресою: ТОВ «Евері», м. Миколаїв, вул. Громадянська, 117, та/або ТОВ «Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсировина», м. Миколаїв, вул.В.Морська, 63, та/або ТОВ «Дельта Вілмар СНД», м. Южне, вул. Індустріальна, 6 та/або ПАТ «ІОЖК», м. Іллічівськ, вул.Транспортна, 45.

На виконання умов вищезазначеного договору оформлено документи, а саме: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та податкові накладні за 2015 рік на загальну суму 16126061,60 грн.

Розрахунки між підприємствами здійснено в безготівковій формі згідно із карткою рахунку 631 по контрагенту ТОВ «Астер Трейд Україна».

До перевірки надано посвідчення якості від 25.07.2015 № 547, № 546, № 545, № 544, від 24.07.2015 № 543, № 542, № 541, № 540, від 23.07.2015 № 539, № 538, № 537, № 536, від 26.07.2015 № 548, від 17.09.2015 № 963, № 965, № 964, № 967, № 966, № 969, № 968, від 18.09.2015 № 971, № 970, № 972, видані ТОВ «ЄвроолеоГрупп». Згідно із вказаними посвідченнями якості найменування заводу-виробника - ТОВ «Оілпродакшен», отримувач - ТОВ «Астер Трейд Україна».

Висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблені з огляду на те, що до перевірки надано товарно-транспортні накладні за липень 2015 року, які підписано невизначеною особою. У вказаних товарно-транспортних накладних не зазначено чи перевозилась олія нерафінована соняшникова у стані, що відповідають правилам перевезення відповідних вантажів.

За вересень 2015 року товарно-транспортні накладні не було надано до перевірки про що складено акт про ненадання документів від 30.05.2017 р. № 471/26-15-14-07-02.

До перевірки не було надано довідки встановленого зразка про походження товару та сировини, використаної для виробництва, про що складено акт про ненадання документів від 30.05.2017 № 471/26-15-14-07-02.

Окрім того, до перевірки не надано експертний висновок лабораторії ДП «Одесастандартметрологія», зазначений в посвідченнях якості, щодо якості продукції про що також складено акт про ненадання документів 30.05.2017 р. № 471/26-15-14-07-02.

В акті перевірки вчинено запис, що ТОВ «Астер Трейд Україна» взято на податковий облік 27.11.2014 за № 25. Товариство перебувало на обліку у Київській ОДПІ м. Харкова. Згідно з даними балансу за 9 місяців 2015 року основні фонди підприємства станом на 01.01.2015, 30.09.2015 відсутні, середня кількість працівників - 2 особи. Останню звітність подано підприємством за лютий 2016 року.

З аналізу податкової звітності ТОВ «Астер Трейд Україна» встановлено, що відсутня будь-яка інформація про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Детальним аналізом встановлено, що ТОВ «Астер Трейд Україна» по ланцюгу постачання від постачальників шляхом викривлення показників податкової звітності та їх маніпулюванням при складанні податкових декларацій з податку на додану вартість, додатків № 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» та реєстру отриманих та виданих податкових накладних, здійснювало маніпулювання з податковою звітністю з метою штучного формування податкового кредиту з ПДВ та витрат для ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» по товарах (роботах, послугах), походження, рух, а також кількість та якість яких відслідкувати неможливо.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що в діяльності ТОВ «Астер Трейд Україна» вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою заниження фінансового результату, не мають реального товарного характеру.

Втім суд не може погодитися із такими висновками, оскільки відповідачем не було взято до уваги той факт, що товар придбаний в ТОВ «Астер Трейд Україна» за договором поставки № 15/7-15П від 15.07.2015 р. в день його отримання позивачем був переданий в місці поставки комісіонеру для реалізації його на експорт відповідно до укладеного між ТОВ «СФС Трейд» (комісіонер) та ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» (комітент) 15.07.2015 р. договору комісії.

Приймання-передача товару від комітента комісіонеру підтверджується відповідними актами приймання-передачі, дати яких відповідають датам отримання позивачем товару від ТОВ «Астер Трейд Україна» за видатковими накладними. Передача товару від комітента комісіонеру відбувалася на тих же умовах, що й придбання товару за договором поставки, а саме: на умовах СРТ згідно правил «Інкотермс-2010» за адресою: ТОВ «Евері», м. Миколаїв, вул. Громадянська, 117, та/або ТОВ «Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсировина», м. Миколаїв, вул.В.Морська, 63, та/або ТОВ «Дельта Вілмар СНД», м. Южне, вул. Індустріальна, 6 та/або ПАТ «ІОЖК», м. Іллічівськ, вул.Транспортна, 45.

Фактичне вивезення товару, що був придбаний позивачем у ТОВ «Астер Трейд Україна» підтверджується оформленими ВМД № 504050002/2015/1051816, № 504050002/2015/106278, № 504050002/2015/106029 та № 504050002/2015/104698.

Таким чином, оскільки позивач не є учасником операції щодо перевезення товару, відповідно в силу положень Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 493 від 22.05.2006 р., останній не має жодних зобов'язань щодо наявності такого документа як товарно-транспортна накладна.

Наведене дає суду підстави дійти висновку про необґрунтованість тверджень відповідача щодо відсутності товарності операцій з огляду на відсутність товарно-транспортних накладних чи їх дефектність, що обумовлена допущенними під час складання помилками.

Окрім того, на підтвердження якості товару позивачем було надано до перевірки посвідчення якості товару.

Суд відхиляє посилання відповідача на відсутність експертного висновку ДП «Одесастандартметрологія», оскільки позивач не є замовником експертизи якості товару, а тому може і не мати його в наявності.

Зокрема, висновки акту перевірки ґрунтуються, зокрема, на аналізі господарської діяльності контрагента позивача ТОВ «Астер Трейд Україна» з його контрагентами, які не мають жодного відношення до господарської діяльності позивача.

У постановах Верховного Суду України від 9 вересня 2008 року у справі №21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі №21-573во10 Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вказана позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, з огляду на те, що за отримані послуги позивачем були у повному обсязі здійснені розрахунки з ТОВ «Астер Трейд Україна», прийнято товари, про що свідчать первинні документи: договори, акти наданих послуг, банківські виписки, суд дійшов висновку про реальність здійснення господарських операцій за укладеним договором та відсутність порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Виходячи із встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що спірні господарські операції здійснювалися в межах господарської діяльності позивача, були фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які стали підставою для формування податкового обліку позивача.

Одночасно, відповідачем встановлено факт перерахування ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» у 2015 році на розрахунковий рахунок ТОВ «Астер Трейд Україна» суми грошових коштів у розмірі 1571387,62 грн. (з ПДВ) згідно із платіжними дорученнями, договором та картками бухгалтерського обліку.

Як зазначає відповідач, вказані грошові кошти за своєю сутністю є безповоротною фінансовою допомогою, яку ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» надало ТОВ «Астер Трейд Україна».

Операція з надання безповоротної фінансової допомоги відповідає визначенню витрат, оскільки призводить до зменшення економічних вигод у вигляді набуття активів, а саме грошових коштів і відображається у складі витрат поточного періоду та враховується при розрахунку фінансового результату до оподаткування в інших витратах рядок 2270 Звіту про фінансові результати, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування.

Отже, на думку відповідача, позивач мав віднести 1571387,62 грн. до складу «Інших витрат» рядок 2270 Звіту про фінансові результати, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування за 2015 рік.

Відповідно до п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Таким чином, всі документи в їх сукупності, як ті, що складені на бланках типових і спеціалізованих форм, так і ті, що складені на самостійно виготовлених бланках під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, головне, щоб за змістом та формою документи відповідали наведеним вище вимогам закону та відображали реальні господарські операції.

Зокрема, складання та підписання замовником послуг та перевізником таких документів як акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) не заборонено законодавством.

Разом з тим господарські операції є підтвердженими лише за наявності первинних документів, які містять відомості про господарську операцію, розкривають її зміст та дозволяють встановити пов'язаність таких операцій з господарською діяльністю. Документи, які містять загальну назву послуги (наприклад «послуги з перевезення» із зазначенням їх вартості) за відсутності інших документів, які б розкривали зміст послуг, дозволяли б встановити відповідність формування вартості таких послуг порядку, передбаченому відповідними договорами, та свідчили б про фактичне надання таких послуг, не можуть бути підтвердженням здійснення послуг з перевезення вантажів.

Статтею 2 Закону № 996-XIV зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 83.1 ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом (пп.83.1.1); податкова інформація (пп.83.1.2); експертні висновки (пп.83.1.3); судові рішення (пп.83.1.4); інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи (пп.83.1.6).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

З урахуванням ст. 4 «Основні принципи бухгалтерського обліку та фінансової звітності» Закону 996-ХІV встановлено принцип превалювання сутності над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, а тому грошові кошти у сумі 1 571 387,62 грн., на думку відповідача, за своєю суттю є грошовою безповоротною фінансовою допомогою, яке позивач надав ТОВ «Астер Трейд Україна».

Операція з надання безповоротної фінансової допомоги відповідає визначенню витрат, оскільки призводить до зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів, а саме грошових коштів відображається у складі витрат поточного періоду та враховується при розрахунку фінансового результату до оподаткування в інших витратах рядок 2270 Звіту про фінансові результати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

При цьому, ст.ст. 138-140 Податкового кодексу України не передбачено окремого виду різниць, який би зобов'язував платників податку коригувати фінансовий результат до оподаткування на суму наданої безповоротної фінансової допомоги.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» в порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України безпідставно віднесено до складу витрат суму 13438385,00 грн. в рядок 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансові результати за 2015 рік, а також занижено показник «Інші витрати» рядок 2270 Звіту про фінансові результати на загальну суму 1571388,00 грн. за 2015 рік, які вплинули на визначення суми фінансового результату до оподаткування.

Однак, суд не може погодитися з такими висновками відповідача, оскільки відповідно до первинних розрахункових документів та карток бухгалтерського обліку, позивач фактично здійснив розрахунки за договором та перерахувало на рахунок продавця ТОВ «Астер Трейд Україна» грошові кошти в розмірі 1 571 387, 00 грн., в т.ч. ПДВ.

Реальність здійснення розрахунків підтверджується відповідними платіжними документами, усі розрахунки передбачені договором здійснені у національній валюті в безготівковій формі, платіжні документи оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Таким чином, твердження відповідача про те, що суму перерахованих позивачем грошових коштів ТОВ «Астер Трейд Україна» в сумі 1 571 387,62 грн. слід вважати безповоротною фінансовою допомогою є помилковими.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Союз-Будресурси», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» (покупець) укладено з ТОВ «Союз-Будресурси» (продавець) договір поставки від 21.08.2015 № Ф-08-01 сирої свіжодобутої неочищеної нафти та додаткову угоду від 21.08.2015 № 1 до нього.

На виконання вищезгаданого договору 25.08.2015 позивач перерахував на користь ТОВ «Союз-Будресурси» кошти в сумі 10900000,00 грн. на що ТОВ «Союз-Будресурси» виписано податкову накладну від 25.08.2015 № 7.

Відповідач зазначає, що згідно із даними ІС «Податковий блок» стан ТОВ «Союз-Будресурси» - 4 (порушено провадження у справі про банкрутство). Дата прийняття рішення про припинення 25.08.2016 № 917/1269/16.

Позивачем було подано до Господарського суду Полтавської області заяву про визнання вимог в справі про банкрутство № 917/1269/16 щодо повернення грошових коштів, перерахованих ТОВ «Союз-Будресурси» за товар.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.11.2016 у справі № 917/1269/16 було призначено засідання суду для розгляду кредиторських вимог до боржника на 24.11.2016 р.

Таким чином, перевіркою зроблено висновки, що у зв'язку із тим, що підприємством не отримано товари (роботи, послуги) від ТОВ «Союз-Будресурси» за які було перераховано кошти у серпні 2015 року на загальну суму 10900000,00 грн., позивач повинен був відкоригувати податковий кредит за серпень 2015 року на суму ПДВ- 1816667,00 грн.

Отже, відповідач дійшов висновку, що позивачем в порушення вимог п. 5, п. 7, п. 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153 не віднесено до інших доходів безоплатно отримані товарно-матеріальні цінності на суму ПДВ 1816667,00 грн. у серпні 2015 року.

Втім, відповідачем не враховано, що порушення справи про банкрутство контрагентів чи визнання їх банкрутами не є підставою для висновку про неможливість здійснення такими підприємствами господарської діяльності, оскільки відповідно до вимог ч. 4. ст. 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 609 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно з ч. 1 ст. 104 цього Кодексу юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина друга цієї статті).

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 13.05.2015 року справа К/9991/18181/12 від 19.01.2015 справа К/9991/70543/11.

Як встановлено судом, на момент здійснення господарських операцій з перерахування коштів ТОВ «Союз-Будресурси» було належним чином зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, що є доказом того, що останнє мало належну правоздатність на момент вчинення господарських операцій.

Крім того, чинне законодавство не ставить умови виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Союз-Будсервіс» відбулося вже через рік після здійснення господарської операції по перерахуванню грошових коштів платником податку.

Таким чином, з огляду на відсутність у нормах чинного законодавства положень, які б встановлювали обов'язок та регулювали б порядок коригування податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку із визнанням банкрутом контрагента, донарахування відповідачем грошових зобов'язань з податку на прибуток є протиправним.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги ТОВ «ЕНВЦ «Фобос» є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України визначено, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу сплачує штрафні санкції.

Оскільки, суд визнав неправомірним нарахування позивачу сум з податку на додану вартість, валових витрат, то нарахування штрафних санкцій є також неправомірним.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із задоволенням позову підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» (04070, м.Київ, вул. Боричів Тік, 35-В, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 05.07.2017 р. № , № .

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експериментальний науково-виробничий центр «Фобос» (04070, м.Київ, вул. Боричів Тік, 35-В, ) судові витрати в сумі 117 087,87 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко