Справа № 826/1333/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2018 року № 826/1333/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 15.08.2017, у зв'язку з чим донараховано податок на доходи фізичних осіб на суму 35525,35 грн., штрафні санкції на суму 8881,34 грн., та податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 15.08.2017, у зв'язку з чим донараховано військового збору у сумі 2710,08 грн., штрафних санкцій 509,44 грн. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що позапланова перевірка позивача була проведена відповідачем з порушенням закону, оскільки жодних повідомлень про проведення перевірки позивач не отримувала, з актом перевірки своєчасно ознайомлена не була. Також зазначила, що перевірка була здійснена відповідачем поверхнево, без повного та всебічного аналізу всіх обставин та наявних у розпорядженні податкового органу документів, у тому числі даних системи електронної звітності платників податків. При проведенні перевірки відповідачем не враховано факт сплати податкового зобов'язання, самостійно визначеного та сплаченого платником податків на рахунок податкового органу. На думку позивача, відповідач при проведенні документальної позапланової перевірки, у разі незгоди із сумою самостійно визначеного та сплаченого податкового зобов'язання платником податків, мав взяти до уваги суми сплаченого податкового зобов'язання та здійснити відповідні донарахування у разі виявлення порушень платником податків вимог чинного законодавства щодо повноти нарахування, своєчасності сплати належних сум податку до бюджету. Тому позивач вважає, що акт перевірки є поверхневим та невмотивованим, так як в ньому не відображена реальність обставин оплати позивачем податкових зобов'язань. Обізнаніть відповідача про факт сплати позивач підтверджує тим, що суми сплачених податкових зобов'язань і досі знаходяться на рахунку у податковому органі, хоча відповідно до положень ч.4 ст. 45 Бюджетного кодексу України повинні були бути зараховані на єдиний казначейський рахунок. На думку позивача, допущення помилок у оформленні платіжного документа не призводить до ненадходження коштів на єдиний казначейський рахунок та до відповідного бюджету і не може розцінюватись як невчинення дії щодо сплати податку.

Також позивач повідомила про вжиття заходів досудового врегулювання, а саме оскарження податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, за результатом якого останні залишені без змін.

Вважаючи дії ГУ ДФС в м. Києві неправомірними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, такими, що порушують її законні права щодо мирного володіння власністю та підлягають скасуванню, позивач звернулася до адміністративного суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що проведеною щодо позивача перевіркою встановлено порушення вимог пп.49.18.4, п.49.18 ст. 49 розділу ІІ, п.176.1 ст. 176, п.179.1, п.179.2 ст.179 розділу IV; пп. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164; пп.1.2., пп. 1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України. А саме, позивачем занижено загальний річний оподатковуваний дохід за 2015 рік на суму 180671,74 грн. та відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2015 рік на загальну суму 35525,35 грн. (розрахунок податку на 2015 рік за ставкою 15%: 1218,00*10*15%=1827,00 грн; 2015 за ставкою 20%: (180671,74-12180,00)*20%=33698,35 грн. Всього нараховано ПДФО - 35525,35 грн.), та занижено суму військового збору за 2015 рік, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2710 грн. (розрахунок військового збору: 180671,74*1,5%=2710,08 грн.).

Відповідач стверджує, що документальна позапланова перевірка позивача з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді суми основного боргу, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ "Укрсоцбанк" за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, була проведена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18.07.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» (далі - Банк) укладено договір кредиту №05.3-18/31 (далі - Договір кредиту) в іноземній валюті у сумі 68000 дол. США.

31.07.2015, 04.11.2015, 17.11.2015, 29.12.2015 позивачем подано до Банку заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням суми основного боргу (без процентів та комісії) на загальну суму 8000 дол. США (3000+2500+1000+1500=8000). Зі змісту заяв вбачається, що останні були подані позивачем на виконання умов укладеного з Банком 30.05.2015 договору про внесення змін №1 до Договору кредиту, та що перерахунок суми анульованої (прощеної) заборгованості в національну валюту з метою декларування та сплати податку буде здійснено самостійно платником податку.

29.12.2015 між позивачем та Банком укладено договір про внесення змін №2 до Договору кредиту, за умовами якого змінену валюту кредиту і переведено суму кредиту 27688,15 дол. США 15 центів разом з нарахованими процентами в сумі 784,10 дол. США 10 центів у гривню за курсом 24,50 грн. за 1 дол. США.

Згідно з довідкою від 01.08.2016 №10.1.-186/96-14331, виданою Київським відділенням №10 ПАТ "Укрсоцбанк", позивачу анульовано по кредиту згідно з Договором кредиту суми в загальному розмірі 8000 дол. США, що еквівалентно 181280,74 грн.

Не погоджуючись із розрахованою Банком сумою доходу у розмірі 181280,74 грн., отриманого у серпні 2015 року, позивач самостійно розрахувала та сплатила до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за реквізитами, отриманими, за твердженням позивача, безпосередньо у податковому органі під час консультації, на яку позивача було запрошено податковим органом повідомленням від 17.06.2016.

Згідно з квитанцією №16255633 від 30.08.2016 позивачем сплачено податок на доходи фізичних осіб у сумі 11509,92 грн. на рахунок УК у Шевченківському р-ні м. Києва.

Згідно з квитанцією №16266658 від 30.08.2016 позивачем сплачено військовий збір у сумі 959, 16 грн. на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі ГУ ДКСУ у м. Києві.

Згідно з квитанцією за кодом 0623-4813-6704-0883 від 15.09.2016 позивачем сплачено податок на доходи фізичних осіб у сумі 669, 88 грн. на рахунок УК у Шевченківському районі.

На запит ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 05.08.2016 №22185/10/26-58-13-04 ПАТ "Укрсоцбанк" листом від 31.08.2016 №11.1-186/79-1051, отриманим податковим органом 05.09.2016, підтвердив факт отримання позивачем доходу як додаткове благо у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором, та зазначив про повідомлення платника щодо отримання вказаного доходу у сумі 180671,74 грн. (181280,74 грн. - 609 грн.). Також в листі зазначено, що Банк не здійснював прощення курсової різниці відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

ГУ ДФС у м. Києві, відповідно до наказу від 06.06.2017 №4591 та повідомлення про проведення перевірки від 06.06.2017 №5909/П/26-15-13-09-17, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді суми основного боргу, прощеного (анульовного) кредитором ПАТ "Укроцбанк" за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, тривалістю 10 днів з 19.06.201 по 03.07.2017.

За результатом перевірки ГУ ДФС у м. Києві складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 03.07.2017 №587/26-15-13-09-12/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки від 03.07.2017), в якому зафіксовано порушення позивачем вимог:

пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 ст.176, п. 179.1 , п. 179.2 ст. 179 Податкового кодексу України - неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік з відповідними додатками;

пп. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, - не задекларування доходу у вигляді основної суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором ПАТ "Укрсоцбанк" у 2015 році у розмірі 180671,74 грн., внаслідок чого мало місце заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік у загальній сумі 35525,35 грн;

вимог п.п.1.2, п.п.1.3, п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України - неперерахування до бюджету військового збору за 2015 рік в розмірі 2710,08 грн. з отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного) боргу кредитором ПАТ "Укрсоцбанк".

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення, які є предметом оскарження у даній справі, а саме податкове повідомлення рішення від 15.08.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 44406,69 грн. (основне зобов'язання - 35525,35грн., штрафні (фінансові) санкції - 8881,34 грн.), та податкове повідомлення-рішення від 15.08.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 3219,52 грн. (основне зобов'язання - 2710,08 грн., штрафні (фінансові) санкції 509,44 грн.

Також прийнято податкове повідомлення рішенння від 15.08.2017 № про застосування до позивача штрафної санкції у сумі 170,00 грн. за неподання податкової декларації, яке позивач не оскаржує.

Податкові повідомлення-рішення були направлені ГУ ДФС у м. Києві на адресу позивача та отримані згідно з даними поштового відправлення 31.08.2017 особисто позивачем.

Відповідно до листа ГУ ДФС у м. Києві від 14.09.2017 №13487/П/26-15-42-02-19, у відповідь на заяву позивача про надання копії акта перевірки, позивачу було направлено другий примірник акта перевірки від 03.07.2017 і вказано про те, що перший примірник, надісланий позивачу поштовим відправленням, повернувся до відповідача із зазначенням причин невручення "за закінченням встановленого строку зберігання".

Скориставшись правом оскарження вимоги в адміністративному порядку, позивач звернулась до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 11.09.2017.

Однак, за результатом розгляду її скарги щодо скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 15.08.2017, рішенням ДФС України від 14.12.2017 №15030/П/99-99-11-02-01-14 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням та вважаючи дії відповідача щодо зобов'язання позивача сплатити грошове зобов'язання у розмірі 47626,21 грн. протиправними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулась із даним адміністративним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до положень Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом (пп. 17.1.6 п.17.1 ст.17 ).

Контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (пп.20.1.4 п.20.1 ст.20).

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (п.42.2 ст.42).

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пп.75.1 ст.75).

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом (абз.4 пп.75.1.2 п.75.1 ст.75).

Документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом (пп.78.1.2 п.78.1 ст.78).

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом (п.78.4 ст.78).

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1 ст.79).

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (п.79.2 ст.79).

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова (п. 79.3 ст. 79).

З аналізу наведених норм вбачається, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

У позовній заяві позивач звертає увагу суду, що жодних повідомлень про проведення перевірки податковим органом на адресу позивача не направлялось. З висновками, викладеними в акті перевірки, позивача належним чином ознайомлено не було.

Відповідач у відзиві жодних доводів на спростування аргументів позивача з даного приводу не навів.

Як вбачається зі змісту листа ГУ ДФС у м. Києві від 14.09.2017 №13487/П/26-15-42-02-19 про надання копії акта перевірки, позивачу не було доставлене і повернулось 04.08.2017 до ГУ ДФС у м. Києві із зазначенням причин невручення "за закінченням встановленого строку зберігання" відповідно до корінця поштового повідомлення про вручення (163, довідка, 04116) поштове відправленння, яким позивачу було надіслано акт документальної позапланової перевірки від 03.07.2017.

Докази, які б підтверджували факт належного повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення, зокрема шляхом направлення позивачу копії наказу та відповідного повідомлення від 06.06.2017 чи ознайомлення в інший спосіб, в матеріалах справи відсутні.

Отже, позивача належним чином про проведення перевірки повідомлено не було, що свідчить про порушення відповідачем встановленої податковим законодавством процедури повідомлення платника податків про призначення та початок проведення перевірки.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що проведена відповідачем перевірка позивача є незаконною, а отже жодних правових наслідків за собою не породжує.

Однак, необхідно зазначити, що контролюючий орган не позбавлений права щодо проведення відповідної перевірки позивача за умови дотримання вимог податкового законодавства.

Водночас, по суті анульованої (прощеної) заборгованості, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV ПК України. Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з пп. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у 2015 році - 609 грн.). Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Водночас, основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, відповідно до пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07.05.2015 підрозділ І розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України доповнено п.8 наступного змісту: "Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року."

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Отже, основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Кредитор має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощення) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з поданих позивачем заяв на сплату заборгованості згідно умов опції 50-50 з частковим анулюванням, суму прощеного (анульованого) кредитором боргу становить тільки основна сума кредитної заборгованості, яка не включає в себе проценти за користування кредитом чи комісію.

Наведене підтверджується і даними з листа ПАТ "Укрсоцбанк" від 31.08.2016 №11.1-186/79-1051, в якому зазначено, що сума нарахованих та виплачених доходів є анульованою основною сумою кредитної заборгованості позивача у 3-4 кварталі 2015 року в розмірі 180671,74 грн. (64697,60+116583,14-609 грн.) з ознакою доходу "126", а також зазначено, що банк не здійснював прощення курсової різниці позивачу відповідно до п. 8 підрозділу ХХ Перехідних положень ПК України.

ПАТ "Укрсоцбанк" належним чином повідомив позивача про прощення (анулювання) суми боргу у сумі 180671,74 грн. (181280,74 грн.-609 грн.), що підтверджується наданою позивачу довідкою Київського відділення №10 ПАТ "Укрсоцбанк" від 01.08.2016 №10.1-186/96-14331 та про що зазначено у листі банку від 31.08.2016.

Таким чином, анульована (прощена) Банком у 2015 році основна сума боргу (кредиту) позивача у розмірі 180671,74 грн. є доходом позивача, який отриманий нею як додаткове благо, а відповідно такий дохід підлягає включенню до річного оподатковуваного доходу.

Суд відхиляє доводи позивача, що сума прощеного боргу є валютною різницею між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014, оскільки наведене спростовується даними листа ПАТ "Укрсоцбанк" від 31.08.2016.

Щодо доводів позивача про факт сплати частини суми податкового зобов'язання, самостійно визначеного і сплаченого до бюджету позивачем, слід зазначити наступне.

Нормами Бюджетного кодексу України, а саме, частиною першою статті 43 та частиною п'ятою 5 статті 45, передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач самостійно визначила суму податкового зобов'язання і сплатила до бюджету: податок на доходи фізичних осіб у сумі 11509,92 грн. та у сумі 669,88 грн., військовий збір у сумі 959,16 грн., що підтверджується копіями квитанцій. Проте, як випливає з акта перевірки від 03.07.2017, відповідач під час розрахунку суми оподатковуваних операцій позивача цих сум не врахував.

Відповідач жодних аргументів щодо обґрунтування розрахунку донарахованих позивачу сум податкового зобов'язання, зазначених в акті перевірки та оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, та чи враховані при цьому розрахунку сплачені позивачем до бюджету самостійно визначені суми, у відзиві не навів.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача з даного приводу і вважає їх обґрунтованими. Подані позивачем квитанції про сплату до бюджету самостійно визначених сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору є достатнім доказом для підтвердження факту сплати позивачем частини суми грошового зобов'зання у розмірі 12179,80 грн. (11509,92+669,88 грн.) податку на доходи фізичних осіб та 959,16 грн. військового збору.

З огляду на встановлені обставини справи суд приходить до висновку, що відповідач діяв не на підставі, поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції та законам України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач правомірності своїх дій та прийнятих рішень не довів.

Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 22.05.2018 у справі №808/2948/16 зауважив, що мета адміністративного судочинства досягається виключно за умови, якщо суд оцінює кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше суди не виконують свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід зазначити, що доводи позивача, викладені в позовній заяві, зводяться не тільки до обґрунтування протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а стосуються обґрунтування неправомірності дій відповідача щодо проведення перевірки та прийнятих за її наслідками рішень в цілому.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача від порушень з боку податкового органу, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і скасувати всі три податкові повідомлення-рішення, складені на підставі акта перевірки від 03.07.2017 №587/26-15-13-09-12/НОМЕР_1, з огляду на те, що контролюючим органом було порушено процедуру повідомлення позивача про проведення перевірки, що в свою чергу виключає правові наслідки такої, зокрема прийняття податкових повідомлень-рішень за її результатами.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі №809/1578/17.

Судові витрати слід розподілити за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. За подання адміністративного позову у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №54434 від 04.01.2018. Отже, позивач має право на повернення зазначеної суми.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 15.08.2017 №, № та №, складені на підставі акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 03.07.2017 №587/26-15-13-09-12/НОМЕР_1, визнати протиправними та скасувати.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, вул. Шолуденка, 33/19, м.Київ, 04116).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур