Справа № 490/8334/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 р.м.ОдесаСправа № 490/8334/17

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Чулуп О.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Осіпова М.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 грудня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

26 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Центрального обєднаного управління ПФУ м.Миколаєва Миколаївської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною відмову щодо не перерахунку йому щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі оновленої довідки апеляційного суду Миколаївської області про заробітну плату;

- зобовязати перерахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі оновленої довідки апеляційного суду Миколаївської області про заробітну плату; - зобовязати встановити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням належної довідки про заробітну плату, виданої апеляційним судом Миколаївської області та провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з належної довідки про заробітну плату, починаючи з 06 липня 2017 року з урахуванням розрахунку стажу, виданого апеляційним судом Миколаївської області, та з урахуванням раніше виплачених коштів.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем неправомірно не зараховано до його стажу, що дає право на відставку і одержання щомісячного грошового утримання судді, час проходження ОСОБА_2 військової служби та не враховано у складі заробітної плати, з якої проводиться нарахування щомісячного довічного грошового утримання матеріальної допомоги на оздоровлення. Зазначене призвело до безпідставного зменшення стажу позивача та розміру заробітної плати, що мало наслідком призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у меншому розмірі.

Відповідач заперечував проти позову та зазначав, що ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» врегульована можливість підвищення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, лише за умови наявності у особи більш ніж 20 років стажу роботи, безпосередньо на посаді судді, а не на посадах, які можуть враховуватись до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зокрема стажу військової служби. Стаж роботи позивача на посаді судді згідно записів його трудової книжки складає 20 років і 1 місяць 25 днів, і відсутні підстави зараховувати до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання, період військової служби. Крім того, допомога на оздоровлення не входить до складових суддівської винагороди, яка враховується при призначенні та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що 28.03.2015 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд», прикінцеві і перехідні положення якого не містять приписів щодо збереження за суддями, які були призначені чи обрані на посаді судді до набрання чинності цим законом, визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Крім того, матеріальна допомога на оздоровлення не може бути врахована для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки вона не входить до суддівської винагороди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Стаж роботи позивача на посадах, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання станом на 05.07.2017р. складає: служба в Збройних силах СРСР, України - 11 років 08 місяців 18 днів, на посаді судді військового суду Миколаївського гарнізону - 13 років 08 місяців 16 днів, на посаді судді апеляційного суду Миколаївської області - 06 років 06 місяців 02 дні, а загалом - 31 рік 11 місяці та 05 днів, що підтверджується розрахунком стажу судді апеляційного суду Миколаївської області. (а.с.20)

05 липня 2017 року, на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 1209/0/15-17 від 23.05.2017 року, позивача звільнено у відставку з посади судді апеляційного суду Миколаївської області.

06 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Розпорядженням від 05.09.2017 року № 183313 позивачу призначено з 06 липня 2017 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітної плати, з урахуванням стажу роботи 20 років 1 місяць та 25 днів.

07 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок і призначення довічного грошового утримання у максимальному розмірі 90%, з урахуванням стажу роботи 31 рік 11 місяців 05 днів, що включає в собі стаж військової служби.

Листом від 18.09.2017 року № 287-Р-01 відповідач відмовив у призначенні та перерахунку пенсії позивача у максимальному розмірі, посилаючись на ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

24 жовтня 2017 року, на підставі довідки апеляційного суду Миколаївської області від 24.10.2017 року, позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення.

До часу звернення до суду, відповідачем відповідний перерахунок не проведено та не прийнято будь якого рішення про відмову у здійсненні такого перерахунку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням строку військової служби та з урахуванням виплат по допомозі на оздоровлення порушене та підлягає захисту

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Відповідно до п. 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, чинний на момент звільнення позивача у відставку, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» . За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453), в редакції діючій на час виникнення у позивача права на відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 2453, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453(в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453 зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до ч.4 ст.43 Закону № 2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом № 2453, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

За змістом п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що служба позивача у Збройних силах СРСР, України 11 років 08 місяців 18 днів повинна бути врахована при обчисленні стажу роботи позивача, що дає право на одержання щомісячного грошового утримання.

Щодо доводів апелянта в частині того, що прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIІ , яким внесено зміни до Закону № 2453, не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку, судова колегія зазначає наступне.

Відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Конституційний суд України в рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду по справі № 520/5412/17 від 22.03.2018 року, № 127/20301/17 від 27 лютого 2018 року та № 308/6953/17 від 06 березня 2018 року.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.05.2008 року, залишеним без зміни ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2010 року, період військової служби позивача з 01.08.1985р. по 18.04.1997р. зараховано до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання працюючого судді.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати період проходження строкової військової служби, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру та проведення відповідних виплат, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних щодо перерахунку довічного грошового утримання позивача з урахуванням виплат на оздоровлення, враховуючи наступне.

Так, відповідно до статті 133 Закону № 2453 суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Аналогічні правові норми закріплені у Законі України від 02 червня 2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Тобто Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який є спеціальним для даних правовідносин та регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Посилання суду першої інстанції на статті 1, 2 Закону України «Про оплату праці», пункт 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, згідно яких матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатися до складу суддівської винагороди є безпідставним, оскільки спеціальним законом, яким в даному випадку є Закону України «Про судоустрій і статус суддів», визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, ніж цим Законом.

Також, є безпідставним застосування до спірних правовідносин положень статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, враховується у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати є безпідставним, оскільки застосування цих норм можливе у разі призначення пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання судді, яке визначено спеціальним законом - Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 27 лютого в справі № 738/1343/17, від 20 березня 2018 року в справі № 749/951/17, від 20 березня 2018 року в справі № 736/964/17, від 25 квітня 2018 року по справі № 333/4196/17(2-а/333/221/17), яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України повинна враховуватись при прийнятті судом рішення.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідача та необґрунтованості позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не врахував наведені норми права, в звязку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, в звязку із неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.308,310,315,317,321,322,325,329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 грудня 2017 року скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Визнати дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва щодо відмови здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 відповідно до розрахунку стажу за поданням апеляційного суду Миколаївської області - протиправною.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2, з урахуванням строку проходження військової служби з 01.08.1985р. по 18.04.1997р. згідно з довідкою апеляційного суду Миколаївської області від 05.07.2017р. №4-49 з 06.07.2017р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 31 травня 2018 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко