Справа № 820/2820/18
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2820/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Бондара В.О.

суддів: Калитки О. М. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду, від 18.04.2018, суддя Бідонько А.В., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004 повний текст складено 18.04.18 по справі № 820/2820/18

за позовом ОСОБА_1

до Люботинської міської ради Харківської області

про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Люботинської міської ради Харківської області, в якому просить суд: визнати незаконним та нечинним з моменту прийняття рішення Люботинської міської ради Харківської області VII скликання від 28.11.2017 року № 457 "Про реорганізацію КП "Люботинська ЦМЛ" ЛМР ХО та КЗ "Люботинська міська лікарня" шляхом злиття; зобовязати відповідача опублікувати оголошення на сайті Люботинської міської ради про оскарження у суді вказаного нормативно-правового акта.

Разом із позовною заявою позивачем надано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити дію рішення рішення Люботинської міської ради Харківської області VII скликання від 28.11.2017 року № 457 "Про реорганізацію КП "Люботинська ЦМЛ" ЛМР ХО та КЗ "Люботинська міська лікарня" шляхом злиття.

В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що подальше виконання вказаного рішення, продовження роботи тимчасової комісії та внесення відомостей державному реєстраторові для проведення державної реєстрації припинення юридичних осіб - КЗ «Люботинська міська лікарня», КП «Люботинська ЦМЛ» ЛМР ХО та державної реєстрації новоутвореної в результаті злиття юридичної особи - КНП «Люботинська міська лікарня» ЛМР ХО, буде незаконним та потягне скасування незаконної реєстрації. Крім того, оскарження реєстрації нової юридичної особи, штатного розкладу та публічних закупівель призведе до значних майнових витрат, значного порушення трудових прав працівників КЗ «Люботинська міська лікарня» та КП «Люботинська ЦМЛ» ЛМР ХО та охоронюваних законом прав пацієнтів вказаних закладів охорони здоров'я.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визнання незаконним та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 року та задовольнити клопотання про забезпечення позову, а саме: зупинити дію рішення рішення Люботинської міської ради Харківської області VII скликання від 28.11.2017 року № 457 "Про реорганізацію КП "Люботинська ЦМЛ" ЛМР ХО та КЗ "Люботинська міська лікарня" шляхом злиття.

В обґрунтування апеляційної скарги заявником вказано про існування очевидної небезпеки заподіянні шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку зі змісту наявних в матеріалах справи доказів не вбачається обґрунтованого припущення, що у разі не вжиття заходів по забезпеченню позову, діями та рішеннями відповідача до ухвалення рішення по справі може бути заподіяна шкода правам та інтересам позивача, а також те, що є ознаки очевидної протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до приписів статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано положеннями ст.ст.150-158 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання судового рішення і спрямоване на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень. Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог ч.ч.1 та 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.При цьому, положеннями ч.2 ст.150 КАС України в якості підстав для вжиття заходів забезпечення позову передбачено наступні:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

В той же час, слід враховувати, що положеннями ч.1 ст.151 КАС України визначені види забезпечення позову, а саме: 1) зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) заборона відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановлення обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяви про забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2, застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Як вбачається з матеріалів справи, в заяві про забезпечення позову позивач просить суд зупинити дію рішення Люботинської міської ради Харківської області VII скликання від 28.11.2017 року № 457 "Про реорганізацію КП "Люботинська ЦМЛ" ЛМР ХО та КЗ "Люботинська міська лікарня" шляхом злиття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Люботинської міської ради Харківської області VII скликання від 28.11.2017 року № 457 стосується питання реорганізації юридичних осіб - КП "Люботинська ЦМЛ" ЛМР ХО та КЗ "Люботинська міська лікарня".

В даному випадку зі змісту наявних в матеріалах справи доказів не вбачається обґрунтованого припущення, що у разі не вжиття заходів по забезпеченню позову, діями та рішеннями відповідача до ухвалення рішення по справі може бути заподіяна шкода правам та інтересам позивача, а також те, що є ознаки очевидної протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову, через що у задоволенні заяви позивача належить відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції - відсутні.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 по справі № 820/2820/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду .

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 04.06.2018.