Справа № 826/2780/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 березня 2018 року 10:36 № 826/2780/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Борсуковської О.А.,

за участю сторін:

представника позивача - Маруженко Д.М.,

представника відповідача - Субота О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут»

до Міністерства юстиції України

про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» (далі - позивач) до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12215195 від 07.04.2014 10:28:24, номер запису про право власності: 5249890 Дата, час державної реєстрації: 28.03.2014 11:56:35 Форма власності: приватна, Розмір частки: 1/1, Власники: приватне підприємство «Лазурна 15», , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 03 будівлі та споруди загальною площею 368,36 кв.м., за адресою АДРЕСА_1, у складі: спальний корпус літ «А», загальною площею 222,9 кв.м., будинок відпочинку літ «Б», загальною площею 44,8 кв.м., будинок відпочинку літ «В», загальною площею 24,6 кв.м., каналізаційно-насосна станція, загальною площею 36,8 кв.м., душ-туалет літ «Д», загальною площею 22,46 кв.м., альтанка літ «Е», загальною площею 12,8 кв.м., трансформаторна підстанція літ «Ж», загальною площею 2,0 кв.м., трансформаторна підстанція літ «З», загальною площею 2,0 кв.м., та шість будинків вагончиків, свідоцтво про право власності, серія та номер: індекси. № 20082700, виданий 07.04.2014, видавник: Реєстраційна служба Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області з одночасним внесенням змін до записів Державного реєстру прав щодо перенесення запису про обтяження номер 5682757 від 16.05.2014 у вигляді арешту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 за ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.05.2014 у справі №495/3403/14-к з об'єкта нерухомого майна реєстраційний номер 03 на об'єкт нерухомого майна - будівлі та споруди бази відпочинку «Геолог» реєстраційний номер 03.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що беручи до уваги факт скасування судового рішення, яке слугувало підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, виникла необхідність скасування відповідного рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, одночасно із скасуванням реєстраційного номеру об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки скасована підстава набуття третьою особою права власності на об'єкт нерухомого майна, а отже й підстава проведення державної реєстрації прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що Міністерство є неналежним відповідачем у справі, а предметом позову є скасування рішення державного реєстратора, щодо якого позивачем подано скаргу до Міністерства. Відповідачем скаргу позивача розглянуто у відповідності до вимог законодавства та у межах повноважень.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення Апеляційного суду Одеської області від 09.06.2014 у справі №2-4220/2009 Державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» 26.08.2016 звернулось до державного реєстратора Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області із заявою №18292515 про скасування державної реєстрації об'єкту нерухомого майна: будівлі та споруди, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 03, загальною площею 368,36 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_1, та скасування номеру запису про право власності 5249890 за ПП «Лазурна 15», .

Рішенням від 05.09.2016 № 31225889 державним реєстратором Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області зупинений розгляд заяви №18292515, а в подальшому прийняте рішення від 10.11.2016 про відмову у скасуванні державної реєстрації вказаного об'єкту нерухомого майна, з підстав неподання заявником рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ПП «Лазурна 15» індексний номер: 12215195 від 07.04.2014.

Вважаючи дії державного реєстратора Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Хорошун В.М. щодо відмови у скасуванні державної реєстрації об'єкту нерухомого майна: будівлі та споруди, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 03, загальною площею 368.36 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 неправомірними, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державного реєстратора Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області Алексєєнко В.А. незаконним, державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» звернулося до Міністерства юстиції України із скаргою від 23.09.2016 № 1211 на вказані рішення.

Міністерством юстиції України у задоволенні скарги позивача від 23.09.2016 № 1211 відмовлено без розгляду її по суті у формі наказу від 16.12.2016 №1781/7.

Позивач вважає, що з наявністю факту скасування судового рішення, яке було підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ПП «Лазурна 15», випливає необхідність у скасуванні відповідного рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, одночасно із скасуванням реєстраційного номеру об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки скасована підстава набуття третьою особою права власності на об'єкт нерухомого майна, у зв'язку з чим звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до положень статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Статтею 4 Закону №1952-IV передбачено, що обов'язковій державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Частиною четвертою статті 15 Закону №1952-IV визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

З матеріалів справи вбачається, що Державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» є державним науково-дослідним підприємством, створеним на основі державної власності і належить до сфери управління Державної служби геології та надр України.

Державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» має відокремлений підрозділ База відпочинку «Геолог», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Між тим, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2009 у справі № 2-4220/2009 гр. ОСОБА_5 здійснено державну реєстрацію права приватної власності за ПП «Лазурна», згідно запису № 5249890 від 28.03.2014 зареєстроване право власності на інші будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, спальний корпус літ «А», загальною площею 222,9 кв.м., будинок відпочинку літ «Б», загальною площею 44,8 кв.м., будинок відпочинку літ «В», загальною площею 24,6 кв.м., каналізаційно-насосна станція, загальною площею 36,8 кв.м., душ-туалет літ «Д», загальною площею 22,46 кв.м., альтанка літ «Е», загальною площею 12,8 кв.м., трансформаторна підстанція літ «Ж», загальною площею 2,0 кв.м., трансформаторна підстанція літ «З», загальною площею 2,0 кв.м., загальною площею 368,36 кв.м. та шість будинків вагончиків.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2009 у справі № 2-4220/2009 за позовом ОСОБА_5 до Субот О.В. про визнання права власності скасоване рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09.06.2014.

Тобто вказаним судовим рішенням скасований документ, на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності за ПП «Лазурна», згідно запису № 5249890 від 28.03.2014 та видано свідоцтво про право власності, серія та номер: індекси. № 20082700, виданий 07.04.2014 на будівлі і споруди за адресою Одеська область, м. Білгород- Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна №15, а саме: спальний корпус літ «А», загальною площею 222,9 кв.м., будинок відпочинку літ «Б», загальною площею 44,8 кв.м., будинок відпочинку літ «В», загальною площею 24,6 кв.м., каналізаційно-насосна станція, загальною площею 36,8 кв.м., душ-туалет літ «Д», загальною площею 22,46 кв.м., альтанка літ «Е», загальною площею 12,8 кв.м., трансформаторна підстанція літ «Ж», загальною площею 2,0 кв.м., трансформаторна підстанція літ «З», загальною площею 2,0 кв.м., загальною площею 368,36 кв.м. та шість будинків вагончиків, що на думку позивача тягне за собою зобов'язання державного реєстратора внести до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав.

Разом з тим, судом встановлено, що за відокремленим підрозділом позивача - База відпочинку «Геолог», зареєстроване право державної власності на будівлі та споруди бази відпочинку «Геолог» за тією ж адресою, проте на наступні будівлі: адміністративна будівля літ. «А», загальною площею 33,75 кв.м.; будинок відпочинку літ. «Б» загальною площею 36,6 кв.м.; будинок відпочинку літ. «В» загальною площею 30,64 кв.м.; будинок відпочинку літ. «Г» загальною площею 30,64 кв.м.; будинок відпочинку літ. «Д» загальною площею 30,64 кв.м.; їдальня літ. «Є» загальною площею 343,64 кв.м.; пральня; літ.«Ж» загальною площею 28,91 кв.м.;вбиральня літ. «И» загальною площею 69, 98 кв.м.; майстерня літ. «М» загальною площею 30,08 кв.м.; клуб літ. «З» загальною площею 72,78 кв.м.; будинок відпочинку літ. «І» загальною площею 170,81 кв.м.; будинок відпочинку літ. «К» загальною площею 134,5 кв.м.; будинок відпочинку літ. «Л» загальною площею 134,5 кв.м.; будинок відпочинку літ. «Н» загальною площею 134,5 кв.м.; будинок відпочинку літ. «О» загальною площею 134,5 кв.м.; каналізаційна насосна станція літ. «П» загальною площею 42,16 кв.м.

Вказане підтверджується рішенням державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10.11.2015 про державну реєстрацію об'єкта нерухомого майна № 03, та права власності на будівлі та споруди бази відпочинку «Геолог», що фактично розташовані за адресою АДРЕСА_1. Форма власності: державна. Власник: Державна служба геології на надр України, . Номер запису про право власності: 13918091.

В той же час, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2016 за адресою АДРЕСА_1 за ПП «Лазурна» згідно запису № 5249890 від 28.03.2014 зареєстроване право власності на інші будівлі і споруди.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач жодного відношення немає до вказаних будівель та споруд, які належать ПП «Лазурна».

Крім того, як свідчать матеріали справи, в межах адміністративної справи №826/15593/14 за позовом Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області Алексєєнко Віолетти Анатоліївни, Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державна служба геології та надр України, Фонд державного майна України, Державна реєстраційна служба України про визнання протиправними дій щодо відмови у державній реєстрації права власності на будівлі та споруди бази відпочинку «Геолог», що розташовані за адресою АДРЕСА_1, оформленої рішенням від 04.09.2014 №15582919, визнання протиправним та скасування рішення від 04.09.2014 №15582919 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобов'язання вчинити дії, судом встановлено, що вищевказані будівлі та споруди Бази відпочинку «Геолог» не є тотожними, а є відмінними за всіма показниками, літерами, площею, функціональним призначенням, об'єктам нерухомого майна, зареєстрованим за та ПП «Лазурна» за тією ж адресою.

При цьому, суд виходить з положень частин 1, 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Як встановлено в судовому засіданні, а також і підтверджено позивачем, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не вчиняв будь-яких дій та не приймав будь-яких рішень, що стосуються прав позивача, до того ж за Базою відпочинку «Геолог» зареєстроване право державної власності на інші будівлі та споруди за адресою АДРЕСА_1, ніж за ПП «Лазурна».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що, у даному випадку, відповідачем не порушені права позивача, так як позивач не є власником вищенаведеного нерухомого майна згідно оскаржуваного ним рішення від 07.04.2014, а відповідач не приймав жодних рішень та не вчиняв будь-яких дій щодо прав позивача, а отже, позивач є неналежним позивачем у даному спорі.

Предметом спору є скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, щодо якого позивачем подано скаргу до Міністерства юстиції України.

Разом з тим, прийняте Міністерством юстиції України рішення за результатами скарги позивачем не оскаржується в межах даної справи.

Позивачем належними та допустимим доказами не доведено, які саме його права порушені, та які права у відповідності до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають судовому захисту, оскільки позивач не навів обставин, які свідчили б про порушення оскаржуваним рішенням його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Разом з тим, суд зазначає, що якщо позивач вважає, що його право власності порушено, він має право звернутися до суду для встановлення права власності на майно чи з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном у встановленому законодавством порядку.

Суд звертає увагу, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту права щодо заявлення публічно-правового спору, так як публічно-правовий спір у даному випадку між позивачем та відповідачем відсутній, так як суб'єкт владних повноважень не приймав будь-яких рішень відносно майна, що належить позивачеві, що є підставою для прийняття судом рішення про відмову у позові.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись положеннями статей 6, 8, 9, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 25.05.2018.

Суддя Є.В.Аблов