Справа № 826/1631/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

22 травня 2018 року справа №826/1631/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1)
доГоловного управління Держпраці у Київській області (далі по тексту - відповідач)
про1) визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 14 грудня 2016 року №249; 2) визнання протиправними дії відповідача з проведення позапланової перевірки позивача 21 листопада і 22 листопада 2016 року та складення акту перевірки від 21-22 листопада 2016 року №10-93/1369
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними дії відповідача щодо проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 та накладення штрафу постановою відповідача від 14 грудня 2016 року №249, тому що відповідач не мав права на проведення перевірки позивача та складання за її результатами будь-яких документів та не дотримався вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", зокрема в частині ознайомлення позивача із підставою для проведення позапланового заходу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/1631/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач письмового заперечення, відзиву або письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог та відповідних доказів до суду не надав.

В судовому засіданні 27 квітня 2017 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти позову заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №100 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №929-р, функції і повноваження Державної інспекції України з питань праці передані правонаступникам Державній службі України з питань праці та її територіальним органам.

Держпраці України у межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (далі по тексту - Положення №96), Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Головне управління Держпраці у Київській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та діє на підставі Положення про таке управління.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 Положення №96 Державна служба України з питань праці здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

До набуття чинності постановою Кабінету Міністрів України про затвердження порядку проведення перевірок за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, діє Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений наказом Мінсоцполітики від 02 липня 2012 року №390 (далі по тексту - Порядок №390).

Згідно з пунктом 2 Порядку №390, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - інспектор).

Пунктом 4 Порядку №390 встановлено, що інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 3 Порядку №390, позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (тут і надалі в редакція, яка діяла на момент призначення та проведення перевірки).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" підставами для здійснення позапланових заходів є зокрема обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення. Під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).

Згідно частини другої статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, якщо інше не передбачається законом або міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Крім того, частина третя статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачає, що суб'єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного документа.

Таким чином, здійснення позапланових заходів на підставі звернення фізичної особи може бути здійснене виключно за наявності згоди центрального органу виконавчої влади, в даному випадку - Державної служби України з питань праці, з обов'язковим її пред'явленням суб'єкту господарювання.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріали справи підтверджують, що 16 листопада 2016 року відповідачем видано направлення на проведення перевірки №1948 для проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1, питання, що підлягають контролю: законодавства про працю, направлення дійсне з 21 листопада по 22 листопада 2016 року.

Як зазначено у направленні на проведення перевірки від 16 листопада 2016 року №1948 підставами для здійснення перевірки є лист виконавчого комітету Фастівської міської ради від 22 вересня 2016 року №06-22/4351 та згода на проведення позапланової перевірки Державної служби України з питань праці від 12 жовтня 2016 року №10271/4.1/4.2-ДП-16.

Зі змісту направлення на проведення перевірки від 16 листопада 2016 року №1948 вбачається, що його оформлено відповідачем на підставі наказу від 16 листопада 2016 року №2382.

З 21 по 22 листопада 2016 року на підставі направлення на перевірку від 16 листопада 2016 року №1948 та наказу від 16 листопада 2016 року №2382 головним державним інспектором Шандуровською В.С. проведено позапланову перевірку, за результатами якої складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №10-93/1369 (далі по тексту - акт перевірки).

Згідно з висновками акта перевірки позивачем допущено порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2016 року №413, а саме: під час проведення перевірки 21 листопада 2016 року у позивача за фактичною адресою здійснення підприємницької діяльності в перукарні м. Фастів по вул. Соборній, 45 встановлено, що у позивача працювали без офіційного оформлення, а саме без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та без повідомлення фіскальної служби про прийняття працівників на роботу три найманих працівники, а саме: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою АДРЕСА_1), згідно наданого пояснення працює на посаді перукаря з червня 2016 року з режимом роботи два дні працює, два дні вихідна; ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою АДРЕСА_2), згідно наданого пояснення працює на посаді перукаря з червня 2016 року, з режимом роботи два дні працює, два дні вихідна; ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою АДРЕСА_3), згідно наданого пояснення працює на посаді майстра манікюру на випробувальному терміні з 14 жовтня 2016 року з режимом роботи два дні працює, два дні вихідна; порушення вимог частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, а саме: позивач не нараховував та не виплачував офіційно заробітну плату найманим працівникам ОСОБА_2 з червня 2016 року і по день перевірки; ОСОБА_3 з червня 2016 року і по день перевірки; ОСОБА_4 з 14 жовтня 2016 року і по день перевірки; порушення вимог статей 253-254 Кодексу законів про працю України, а саме: позивач не сплачував за неоформлених працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 внески до загальнообов'язкового державного соціального страхування; порушення вимог частини четвертої статті 29 Кодексу законів про працю України, а саме: позивач до початку роботи найманих працівників не провів інструктаж їм з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Акт перевірки містить власноручну відмітку позивача та його підпис про те, що позивач не згоден з актом перевірки, а також, що позивач отримав акт перевірки 24 листопада 2016 року.

22 листопада 2016 року відповідачем видано припис №10-93/1369-1089, яким зобов'язано ФОП ОСОБА_1 трудові відносини з найманим працівником ОСОБА_3 привести у відповідність до вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України до 28 листопада 2016 року; проведення інструктажів з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони з найманим працівникам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 привести у відповідність до вимог частини четвертої статті 29 Кодексу законів про працю України до 01 грудня 2016 року; нарахування та виплату заробітної плати найманим працівникам привести у відповідність до вимог статей 94, 95, 96 Кодексу законів про працю України до 15 грудня 2016 року; сплату страхових внесків за період фактичної роботи найманих працівників привести у відповідність до вимог статей 94, 95, 96 Кодексу законів про працю України до 15 грудня 2016 року.

14 грудня 2016 року відповідачем на підставі акту перевірки від 21-22 листопада 2016 року №10-93/1369 прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №249, відповідно до якої підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України вирішено накласти на позивача штраф у розмірі 130 500,00 грн.

Постанову від 14 грудня 2016 року №249 отримано позивачем особисто на руки 14 грудня 2016 року.

Разом з тим, у межах спірних правовідносин відповідачем не доведено належними доказами, що посадова особа відповідача, прибувши за місцем проведення перевірки, пред'явила позивачу або його уповноваженому представнику копію згоди Державної служби України з питань праці на проведення позапланової перевірки, а також ознайомила позивача з підставою проведення позапланового заходу - листом виконавчого комітету Фастівської міської ради від 22 вересня 2016 року №06-22/4351 та наказом від 16 листопада 2016 року №2382.

21 листопада 2016 року копію направлення на проведення перевірки від 16 листопада 2016 року №1948 отримала ОСОБА_3, про що свідчить її власноручний напис та підпис на копії направлення.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 є уповноваженою позивачем особою на отримання будь-яких документів.

Докази отримання направлення від 16 листопада 2016 року №1948 позивачем до суду не надано та в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідач не надав суду копії наказу від 16 листопада 2016 року №2382, що позбавляє суд можливості встановити факт його прийняття.

В матеріалах справи також відсутні лист виконавчого комітету Фастівської міської ради від 22 вересня 2016 року №06-22/4351 та згода на проведення позапланової перевірки Державної служби України з питань праці від 12 жовтня 2016 року №10271/4.1/4.2-ДП-16, що позбавляє суд можливості дослідити правомірність призначення позапланової перевірки позивача та наявності підстав для її призначення.

В направленні від 16 листопада 2016 року №1948 відсутні посилання на обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав.

Враховуючи викладене, дії Головного управління Держпраці у Київській області щодо проведення позапланової перевірки позивача без ознайомлення із підставами для її здійснення суперечать вимогам Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", а тому є протиправними.

Відповідно до частини першої статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзац другий частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України передбачає, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Проте, встановлена вище протиправність дій з проведення позапланової перевірки позивача виключає правомірність застосування штрафу відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Окрім того, згідно з пунктом 7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" від 17 липня 2013 року №509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Розгляд справи про накладення штрафу відбувся 14 грудня 2016 року.

Однак, до суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачеві повідомлення про розгляд справи.

Отже, судом встановлено, що відповідачем не дотримано порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, що також свідчить про протиправність прийняття постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 14 грудня 2016 року №249.

Враховуючи викладене, постанова відповідача від 14 грудня 2016 року №249 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних дій та постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_4, код НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10; ідентифікаційний код 39794214) щодо проведення 21-22 листопада 2016 року позапланової перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими особами від 14 грудня 2016 року №249;

4. Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3200,00 грн. (три тисячі двісті гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10; ідентифікаційний код 39794214).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко