Справа № 523/2132/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа №523/2132/16-а

адміністративне провадження №К/9901/10942/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2016 (колегія суддів у складі: Стас Л.В., Турецької І.О., Косцової І.П.) у справі №523/2132/16-а за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 4-ої роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі Приходько Олександра Юрійовича, Управління поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції 4-ої роти 3-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі Приходько О.Ю., Управління поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.06.2016 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову серії ПС2 № 846341від 24.01.2016 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП); стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати в розмірі 551,20 грн. В частині задоволення позовних вимог про закриття провадження у справі відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2016 постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 16.06.2016 скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24.01.2016 інспектор патрульної поліції Приходько О.Ю. на вулиці Висоцького, 36 в м. Одесі склав відносно ОСОБА_1 постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за скоєння порушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП та застосував до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності інспектором патрульної поліції зазначено, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки Опель, реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснила зупинку та стоянку по вулиці Висоцького, 36 на пішохідному переході, чим порушила пункт 15.9 «г» Правил дорожнього руху.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем, всупереч вимогам частини другої статті 71 КАС України, факт порушення позивачем ПДР України та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, у зв'язку з чим прийшов до висновку про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про доведеність факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП. Свій висновок суд мотивував, зокрема, долученою до матеріалів справи фотографією транспортного засобу марки Опель, реєстраційний номер НОМЕР_1 на місці вчинення правопорушення, з якої вбачається, що автомобіль позивача знаходиться на пішохідному переході.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції позивач подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі постанову суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що позивач дійсно здійснив вимушену зупинку свого автомобіля на пішохідному переході, але з увімкненою світловою аварійною сигналізацією. Крім того, вважає, що на чорно-білому фото із зображенням його автомобіля, яке додане відповідачем до своїх заперечень, не можливо встановити, чи включена аварійна світлова сигналізація. При цьому, зазначає, що суд апеляційної інстанції використав як доказ заперечення, які надавалися відповідачем до канцелярії Суворовського районного суду м. Одеси вже після розгляду справи в суді першої інстанції. Позивач заперечує факт порушення Правил дорожнього руху, на підтвердження чого надає замовлення на послуги від 24.01.2016, що свідчить про технічну несправність його автомобіля в день складання оскаржуваної постанови.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно до частини першої статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, про порушення правил дорожнього руху, частини перша, друга і третя статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до підпункту «г» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

ОСОБА_1, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної постанови, в позовній заяві зазначає, що вона здійснила вимушену зупинку свого автомобіля на пішохідному переході у зв'язку з його технічною несправністю. Включив аварійну світлову сигналізацію вона залишила транспортний засіб та направилась до місця своєї роботи за допомогою.

У розумінні пункту 1.10 Правил дорожнього руху вимушена зупинка це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно пункту 15.14 Правил дорожнього руху, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил (ввімкнути аварійну світлову сигналізацію (п. 9.9), разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними (п.9.10).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що зупинка автомобіля була вимушеною та з причин технічного стану автомобіля, зокрема, доказів звернення до станції технічного обслуговування/сервісного центру або ж виклику евакуатора.

Водночас, в матеріалах справи наявні заперечення відповідача, до яких долучена фотографія транспортного засобу, марки OPEL ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1, зроблена інспектором патрульної служби, на місці вчинення правопорушення, з якої вбачається, що транспортний засіб позивача знаходиться на пішохідному переході та аварійна світлова сигналізація не ввімкнена.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені заперечення були надані відповідачем до Суворовського районного суду м. Одеси 16.06.2016 за вхід. № 16756 та не були долучені до матеріалів справи у відповідності до Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, згідно приписів якої, документи адміністративної справи підшиваються у тверду обкладинку в міру надходження до суду чи оформлення в суді з дотриманням відповідної послідовності, а були прикріплені до зворотної обкладинки справи стиплером. У зв'язку з чим, зазначені заперечення разом з копією пояснень відповідача та фотографією не були розглянуті судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що зазначені заперечення правомірно взяті до уваги судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи, оскільки фотографія спростовує пояснення позивача про відсутність в його діях правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

Посилання позивача на те, що ним було вжито заходи для забезпечення безпеки дорожнього руху, шляхом ввімкнення аварійної світлової сигналізації та на те, що судами не досліджувалось питання технічної несправності його автомобіля, не спростовує факту порушення ним підпункту «г» пункту 15.9 Правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною другою статті 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав правомірною постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 24.01.2016 серії ПС2 № 846341.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновок суду апеляційної інстанції є правильним, обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновку суду апеляційної інстанції та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2016 у справі №523/2132/16-а залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус
Т.Г. Стрелець