Справа № 820/2972/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків

25 травня 2018 р. №820/2972/18

Харківський окружний адміністративний суд в складі: головуючого судді Шляхова О.М., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся із адміністративним позовом до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення запитів, отримання інформації у відповідних органів влади України та у відповідних органів влади Російської Федерації про види нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш.) та щодо надання отриманої зазначеної інформації ОСОБА_1 .

2. Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат:

- здійснити запит на отримання у відповідних органів влади України та у відповідних органів влади Російської Федерації копій документів з інформацією про види нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш.)

- надати ОСОБА_1 копії документів з інформацією про види нарахованого йому грошового забезпечення за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що представник позивача, діючи на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги, звернулась з адвокатським запитом до відповідача стосовно: надання інформації (довідки) про види нарахованого грошового забезпечення позивача за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш); надання повідомлення чи звертався відповідач до інших органів з приводу отримання інформації (довідки) про види нарахованого грошового забезпечення позивача за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш) з наданням копій відповідних документів. Відповідачем надана відповідь, яка не задовольнила ОСОБА_1 . Позивач вважає, що відповідач протиправно бездіючи, надав негативну відповідь № 699/ВСЗ від 16.03.2018 р., протиправно не обґрунтовану жодною нормою законодавства України.

Зазначає, що надаючи адвокату наведену у абзаці четвертому відповіді пропозицію "звернутися із запитом до Центрального архіву Міністерства оборони Російської федерації, до Галузевого Державного архіву Міністерства України, до районного військового комісаріату для отримання допомоги у складанні необхідних запитів" відповідач сам протиправно без діяв, не обґрунтувавши свою бездіяльність нормами законодавства України. Вважає, що відповідач фактично протиправно відмовив у запиті, отриманні у відомих відповідачу відповідних органів влади України та у відповідних органів влади російської федерації та наданні необхідної позивачу інформації.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 року по справі відкрито спрощене провадження.

Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Одночасно, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем через канцелярію суду 08.05.2018 року надано відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що діяльність військових комісаріатів регулюється нормами, викладеними у Постанові КМ України від 3 червня 2013 р. №389 «Про затвердження Положення про військові комісаріати». Стосовно грошового забезпечення позивача, то відповідачем надано вичерпну відповідь з вказаного питання, та запропоновано звернутися до районного (міського) військового комісаріату за місцем мешкання (перебування на військовому обліку) для отримання допомоги у складанні необхідних запитів. Виходячи з вищевикладеного облвійськкомат заперечував проти позову, вважає, що позовні вимоги позивача є незаконними та безпідставними, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

До суду 22.05.2018 року представником позивача надана відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначає, що відповідач передоручив виконання своїх безпосередніх функцій всупереч Положенню про військові комісаріати Московському районному військомату та не здійснив контроль за належним виконанням останнім покладених на нього завдань, чим фактично допустив бездіяльність щодо направлення запитів, отримання інформації у відповідних органів влади України та у відповідних органів влади Російської Федерації про види нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача 27.02.2018 р., діючи на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 06.02.2018 р. № 99, довіреності, виданої позивачем (а.с. 8), звернулася з адвокатським запитом (а.с. 6) до відповідача стосовно: 1) надання інформації (довідки) про види нарахованого грошового забезпечення позивача за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш); 2) надання повідомлення чи звертався відповідач до інших органів приводу отримання інформації (довідки) про види нарахованого грошового забезпечення позивача за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 р. з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш.) з наданням копій відповідних документів.

Відповідачем на зазначений запит листом від 16.03.2018 р. № 699/ВСЗ надана відповідь ОСОБА_1 (зворот а.с. 6), з якої вбачається, що громадянин ОСОБА_1 в Харківському обласному військовому комісаріаті військову службу не проходив, на фінансовому забезпеченні не знаходився, у зв`язку з чим відомості про його грошове забезпечення в Харківському обласному військовому комісаріаті відсутні.

Також повідомлено, що соціальний захист колишніх військовослужбовців здійснюється через районні (міські) військові комісаріати за місцем мешкання.

З питання щодо отримання інформації про розмір грошового забезпечення позивачу запропоновано звернутись із запитом до Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації (Росія, 142100, м. Подольськ, Московської області, вул. Кірова, 74), та до Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України (02093, м. Київ. вул. Бориспільська, б. 16) особисто, або звернутись до районного військового комісаріату за місцем мешкання для отримання допомоги у складанні необхідних запитів.

Водночас повідомлено, що термін зберігання відомостей про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям офіцерського складу складає 25 років. Термін зберігання документації про виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.1979 по 31.12.1981, який складає більш 39 років, закінчився.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статей 5, 7 Закону України Про інформацію кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про звернення громадян громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян, згідно ст. 3 Закону України Про звернення громадян, розуміються викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями (ч. 3 ст. 7).

Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг визначений статтями 15 та 16 вищевказаного Закону.

Згідно до ч. 1 ст. 15 Закону "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 4 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Приписами статті 20 зазначеного Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

У свою чергу, відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (частина 3 статті 15 Закону № 393/96-ВР).

Водночас позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача саме щодо ненаправлення відповідних запитів до інших інстанцій та до компетенції яких не відноситься вирішення питання, викладеного у зверненні.

Отже дослідженню та правовій оцінці підлягає саме факт протиправності/правомірності дій (бездіяльності) відповідача.

Суд, проаналізувавши відповідь зазначає, що вказана заява розглянута відповідачем із дотриманням строків, передбачених Законом України "Про звернення громадян", проте, із порушенням вимог, передбачених статтями 7 та 15 зазначеного Закону, оскільки з наданої відповіді не вбачається переправлення звернення позивача за належністю відповідному органу чи посадовій особі із повідомленням про це громадянина, який подав звернення.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи до відповідача звернувся адвокат позивача із адвокатським запитом.

Отже, при відповіді на запит також повинні були враховуватись вимоги Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI

Преамбула до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає, що цей Закон визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб) (п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)

Адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється (ч.1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом (ч.2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Матеріали справи не містять підтвердження щодо дати отримання вказаного запиту відповідачем, отже суд не може зробити висновок щодо своєчасного надання відповіді на означений запит.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

У відповідності до частини 3 статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Отже, за змістом викладеної норми Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" відповідальність осіб, якими отримано адвокатський запит, наступає за відмову в наданні інформації на адвокатський запит та/або за несвоєчасне або неповне надання інформації та/або за надання інформації, що не відповідає дійсності.

При цьому, п. 9 ч. 1 цієї статті вказує, що державна служба здійснюється з дотриманням принципу прозорості, що забезпечується вільним доступом до інформації довідкового характеру, наданням на запити інформації, якщо законом не встановлено обмежень щодо її надання.

Крім того, до основних принципів здійснення державної служби також віднесено:

- верховенство права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави;

- законність - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- професіоналізм - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону;

- доброчесність - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень.

З огляду на викладене та розглядаючи вищевказані норми в сукупності є всі підстави стверджувати, що надання суб`єктом інформаційних правовідносин (в даному випадку ІНФОРМАЦІЯ_2 ) інформації та копій документів, зазначених в адвокатському запиті, є його безумовним обов`язком; а відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне її надання або надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, суд приходить до висновку, що адвокат, реалізуючи своє професійне право звертатися з адвокатськими запитами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб з метою надання правової допомоги клієнту, реалізує й норми ст. 10 Конвенції щодо права на отримання інформації. Доходимо висновку, що особи, які не надають відповіді на адвокатський запит, порушують не лише Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», але й ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вбачається протиправна бездіяльність відповідача щодо ненаправлення запитів, отримання інформації та надання отриманої інформації позивачу, оскільки питання, що ставить у своєму запиті адвокат позивача відповідачем у відповіді не висвітлюються, а тому лист від 16.03.2018 року № 699/ВСЗ не можна вважати належною відповіддю на звернення ОСОБА_1 .

Щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 надати ОСОБА_1 копії документів з інформацією про види нарахованого йому грошового забезпечення за період з 22.09.1979 р. по 12.11.1981 з детальною розшифровкою за видами виплат (суми посадового окладу, окладу за військовим званням, додаткових винагород та премій і т. інш), суд зазначає наступне

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2013 р. №389 затверджено Положення про військові комісаріати.

Відповідно до п. 1 зазначеної Постанови, Військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території.

Пунктом 2 Військові комісаріати у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міноборони, наказами і директивами Міністра оборони та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил, іншими правовими актами, а також цим Положенням.

Покладення на військові комісаріати завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Приписами п. 9 зазначеної постанови унормований перелік завдань, покладених на військові комісаріати.

Так, військові комісаріати відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, а також облік громадян, які брали участь у бойових діях, та осіб, які стали інвалідами під час проходження військової служби; здійснюють контроль за проведенням на підприємствах роботи з ведення військового обліку військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, а також призовників та бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; забезпечують згідно із законодавством соціальний і правовий захист військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів та членів їх сімей; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції військових комісаріатів, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи; ведуть облік осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах в запас або у відставку (далі - особи, звільнені з військової служби), які проживають на відповідній території, для оформлення документів, що додаються до пенсійної справи відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; виконують інші функції відповідно до законодавства.

З пункту 10 зазначеної Постанови вбачається, що обласні військові комісаріати, зокрема, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: керують підпорядкованими військовими комісаріатами; співпрацюють з територіальними органами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади з питань надання соціальних послуг, що встановлені законодавством, особам, звільненим з військової служби, та членам їх сімей; забезпечують здійснення передбачених законодавством виплат особам офіцерського складу Збройних Сил та іншим особам, які звільнені з військової служби і не мають права на пенсію; забезпечують оформлення та подання документів органам Пенсійного фонду України для призначення (перерахунку) пенсій особам, звільненим з військової служби, і членам їх сімей відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а також у передбачених законодавством випадках виплату грошової допомоги особам, звільненим з військової служби, і сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців Збройних Сил.

Пунктом 11 Постанови № 389, районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські військові комісаріати, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема: здійснюють приписку допризовників до призовних дільниць; сприяють особам, звільненим з військової служби, і членам сімей померлих військовослужбовців у своєчасному огляді в медико-соціальних експертних комісіях, якщо їх право на пенсію, допомогу або пільги пов`язане з встановленням інвалідності; готують документи, необхідні для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців Збройних Сил, а також військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори; видають в установленому порядку особам, які перебувають у запасі або відставці, посвідчення та інші документи на передбачені законодавством пільги;

З наданої відповіді вбачається, що за результатами розгляду адвокатського запиту (звернення) лист у даному конкретному випадку не може бути кваліфікований судом як рішення владного суб`єкта про відмову у наданні відповіді. Позивач не погодився

Тому, порушене бездіяльністю владного суб`єкта право позивача підлягає захисту у спосіб визнання бездіяльності протиправною та обтяження владного суб`єкта обов`язком надати обґрунтованої відповіді на адвокатський запит від 27.02.2018 року, із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

У відповідності до вимог п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі" суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд звертає увагу, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 КАС України, рішення встановленої форми та за передбаченою законодавством процедурою.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України. Крім того, покладення на військові комісаріати завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Так, повноваження відповідача щодо надання відповіді на звернення (запити) є дискреційними повноваженнями цього органу виконавчої влади, а завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягають задоволенню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій (рішення) та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. т. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297, 382 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненаправлення запитів для отримання інформації для надання обґрунтованої відповіді ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 з урахуванням висновків суду по справі повторно розглянути адвокатський запит від 27.02.2018 року та надати обґрунтовану відповідь із посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення підписано судом 30 травня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.