Справа № 760/20899/17
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/524/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві №ПН МКМ 003256 від 04.08.2017 р. про накладення адміністративного стягнення на громадянина Індії ОСОБА_1 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Свої вимоги мотивував тим, що він будучи громадянином Індії, 04.08.2017 р. знаходився у приватних справах в м. Києві, де був затриманий працівниками Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві.

У зв'язку з тим, що у позивача не було при собі документів, що підтверджують законність його перебування в Україні, відповідачем на позивача було складено протокол №ПР МКМ 003256 від 04.08.2017 р. про адміністративне правопорушення за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Постановою про накладення адміністративного стягнення №ПН МКМ 003256 від 04.08.2017 р. на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Також зазначає, позивач погано розуміючи українське законодавство та українську мову, не розуміючи суть справи під диктовку працівників відповідача та під їх психологічним тиском у вигляді погрози про негайне видворення позивача за межі України написав у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що він визнає свою вину та що він незаконно перебуває на території України.

Одночасно, 04.08.2018 р. відповідачем відносно позивача було прийнято рішення №56 про примусове повернення та заборону в'їзду в Україну на 3 роки.

Позивач вважає таке рішення відповідача незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивач знаходиться на території України на законних підставах з 2014 р. Він є студентом третього курсу Харківського національного медичного університету, успішно здав екзамени та переведений на четвертий курс п'ятого семестру 2017/2018 навчального року, заборгованості по навчанню немає, в 2016 р. позивачем сплачено за навчання 4080 доларів США.

В Україні позивач перебуває з 2014 р. і як студент іноземець зобов'язаний щороку отримувати посвідку на тимчасове проживання в Україні.

У зв'язку із закінченням 20.10.2016 р. терміну дії попередньої посвідки на тимчасове проживання в Україні, позивач завчасно звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про видачу посвідки на новий термін.

Про своєчасність звернення позивача до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області за видачею посвідки свідчить дата її оформлення у штампі, поставленому Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області в паспорті позивача.

Посвідка на тимчасове проживання позивача в Україні НОМЕР_1 була оформлена Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області 06.10.2016 р.

Своєчасно позивач посвідку отримати не міг, але вважав своє перебування в Україні законним, так як своєчасно звернувся за отриманням посвідки, відмови у її видачі Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області не отримував та продовжував навчатись в університеті і сплачувати кошти за навчання.

08.08.2017 р. він звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області за отриманням посвідки на тимчасове проживання в Україні, на що йому під розписку в журналі була видана посвідка НОМЕР_1 від 06.10.2016 р.

Також зазначив, що коли в паспорті побачили штамп про примусове повернення та заборону в'їзду в Україну на три роки, відібрали у позивача посвідку та поставили на штампі посвідки штамп «Анульовано».

Так, позивач вважає дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області незаконними, оскільки посвідка на тимчасове проживання позивача на території України була оформлена за своєчасно поданою заявою, підстав для відмови у видачі не було, про що свідчить штамп в паспорті позивача.

Також зазначає, що позивачем було подано до Окружного адміністративного суду м. Києва адміністративний позов з вимогою визнати протиправним та скасувати рішення Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 04.08.2017 р. №56 про примусове повернення громадянина Індії ОСОБА_1 та заборону йому в'їзду в Україну строком на три роки та скасування постанови Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві №ПН МКМ 003256 від 04.08.2017 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.09.2017 р. позовна заява в частині позовних вимог про скасування постанови Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві №ПН МКМ 003256 від 04.08.2017 р. була повернута позивачу, як подана з порушенням предметної підсудності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в ред. від 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представником відповідача 19.03.2018 р. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі та зазначив, що 04.08.2017 року в ході проведення профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері на території міста Києва працівниками Солом'янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві був виявлений ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Під час перевірки документів встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на території України з порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства, а саме без документів на право проживання в Україні.

З метою складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками ГУНП у м. Києві в порядку ст. 259 КУпАП зазначеного іноземного громадянина було доставлено до Солом'янського РВ ГУДМС.

У ході проведення перевірки Солом'янським РВ ГУДМС встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Індії, паспорт НОМЕР_2, виданий 22.07.2014.

За порушення правил перебування в Україні: проживання без документів на право проживання в Україні та у зв'язку з ухиленням від виїзду з України після закінчення терміну перебування на території України, відповідно до ч. 1 ст.203 КУпАП працівником Солом'янського РВ ГУДМС стосовно гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 04.08.2017 року складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено Постанову про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 510 грн.

Також доповнив, що копія постанови про накладення адміністративного стягнення була отримана ОСОБА_1 04.08.2017 року, який особисто написав пояснення та поставив підпис в даній Постанові. Постанова була виконана 04.08.2017 року.

Представником позивача було подано до суду відповідь на відзив відповідача Соломянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, з якого вбачається, що позовні вимоги громадянина Індії ОСОБА_1 просив задовольнити в повному обсязі та зазначив, що відзив відповідача на позовну заяву не спростовує обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, не надає пояснень щодо законності своїх дій при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача, обмежившись викладками з нормативних актів, що регулюють порядок перебування іноземців в Україні, та який позивач не порушував, так як перебував в Україні на законних підставах.

В постанові про накладення адміністративного стягнення серія ПНМКМ №003256, складеній 04.08.2017 року, зазначено, що 04.08.2017 року за адресою АДРЕСА_1 було виявлено громадянин Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійного проживання не має, що є порушенням ч. 1 ст.203 КУпАП України.

Зазначене в постанові про накладення адміністративного стягнення не може бути підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, так як позивач не має і не може мати постійного проживання за адресою АДРЕСА_1, як це зазначено в постанові та позивач має постійне зареєстроване місце проживання в Україні за адресою АДРЕСА_2 і цей факт підтверджується листом Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області №6301.8.2-387/63.1-18 від 12.01.2018 року.

Що стосується ствердження відповідача про те, що позивач не звертався до окружного адміністративного суду м.Києва з позовом про скасування постанови Солом'янського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в місті Києві № ПНМКМ 003256 від 04.08.2017 року і тим самим пропустив строк на її оскарження, то це спростовується ухвалою окружного адміністративного суду м.Києва від 14.09.2017 року по справі № 826/11491/17.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні.

Представник 3-ї особи в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Індії, що підтверджується копією паспорту позивача.

Згідно довідки №3221 від 17.08.2017 р., вбачається, що ОСОБА_1, громадянин Індії є студентом Харківського національного медичного університету та навчається на 3 курсі, 6 семестру 2016/2017 в 14 групі 6 факультету з підготовки іноземних студентів, денна форма навчання за контрактом, за спеціальністю «лікувальна справа», успішно здав екзамени та переведений на четвертий курс п'ятого семестру 2017/2018 навчального року, в 2016 р. позивачем сплачено за навчання 4080 доларів США.

Вимогами ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

04.08.2018 р. Солом'янським районним відділом Головного управління ДМС України в м. Києві складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення № ПР МКМ 003256, відповідно до якого вбачається, що 04.08.2017 р. о 16-00 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено гр. Індії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства, оскільки ухилився від виїзду з України з 04.08.2017 р.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення №ПН МКМ 003256 від 04.08.2017 р., заступником начальника Солом'янського районного відділу Головного управління ДМС України в м. Києві на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді 510,00 грн. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 04.08.2017 року о 16 год. за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено гр.Індії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, постійного проживання не має, що є порушенням ч.1 ст.203 КУпАП.

Згідно листа Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 12.01.2018 р. встановлено, що громадянин Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, який за клопотанням Харківського національного медичного університету був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні, серії НОМЕР_3 від 21.10.2014 р. терміном дії до 20.10.2016 р. Був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

06.10.2016 р. до ГУ ДМС України в Харківській області від гр. ОСОБА_1 надійшла заява про обмін та продовження терміну дії посвідки у зв'язку з непридатністю до користування, внаслідок чого, 06.10.2016 р. гр. ОСОБА_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії до 20.10.2017 р. Посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 06.10.2016 р. терміном дії до 20.10.2017 р. не отримав.

08.08.2017 року ГУ ДМС України в Харківській області було прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії до 20.10.2017, видану гр.Індії ОСОБА_1 на підставі п.п.5 ст.19 Постанови КМУ від 28.03.2012 № 251"Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р.№ 1983".

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до п.13 ст.4 Закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Відповідно до п.3 ст.5 Закону іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п'ятнадцятій та вісімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами.

Так, іноземці, які постійно проживають в Україні, можуть перебувати в Україні за своїми національними паспортами та українськими документами-посвідками на проживання в Україні для іноземця з відміткою про реєстрацію. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та п. 19 Правил, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на законній підставі, можуть тимчасово перебувати на території країни за паспортним документом, зареєстрованим у порядку, встановленому цими Правилами.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так в постанові про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.203 КУпАП на гр. ОСОБА_1 від 04.08.2017 року зазначено, що правопорушник не має постійного місця проживання. Однак ч.1 ст.203 КУпАП не передбачено відповідальність за відсутність постійного місця проживання. Крім того, як встановлено матеріалами справи станом на 04.08.2017 року позивач був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 від 06.10.2016 року терміном до 20.10.2017 року, яка була дійсною.

Відповідач в судовому засіданні, всупереч вимогам ст. 77 КАС України не надав суду доказів та не зазначив обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ПН МКМ 003256 від 04.08.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 122, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ПН МКМ 003256 від 04.08.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти дів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Кушнір С.І.