Справа № 807/764/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2917/18
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Хобор Р.Б.

з участю секретаря судового засідання: Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Калинич Я.М., час ухвалення судового рішення 15 год 40 хв у м. Ужгороді, повне судове рішення складено 26 лютого 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, державного кадастрового реєстратора відділу у Свалявському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому з урахуванням зміни позовних вимог просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області (далі ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області, відповідач) щодо не виключення із поземельної книги Державного земельного кадастру запису про внесення відомостей про поширення права сервітуту на межі частини земельної ділянки :07:002:0051 та зобов'язати відповідача виключити із поземельної книги Державного земельного кадастру запис про поширення права сервітуту на межі частини земельної ділянки :07:002:0051, що розташована за адресою : вул.Теплицька, 25, с. Керецьки, Свалявський район, Закарпатська область.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорюваний запис підлягає виключенню з поземельної книги Державного земельного кадастру, оскільки ОСОБА_2 не було у встановленому законом порядку зареєстровано право земельного сервітуту земельної ділянки.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що у тому разі, коли протягом року з дня внесення відомостей про межі частини земельної ділянки, на яку поширюються права сервітуту, право сервітуту не було зареєстровано органом державної реєстрації прав та протягом року ним не надано відповідної інформації в порядку інформаційного обміну щодо державної реєстрації такого сервітуту, відповідач самостійно, без очікування будь-яких заяв від особи відносно земельної ділянки, стосовно якої встановлено сервітут і особи, в інтересах якої встановлено сервітут, повинні виключити з Поземельної книги в електронній (цифровій) формі запис про встановлення земельного сервітуту, який передбачений Порядком ведення Державного земельного кадастру затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 (далі Порядок №1051). Крім того, згідно ч.6 ст.29 Закону «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо протягом року з дня внесення відомостей про сервітут відповідне право не було зареєстроване, про що відповідачам було відомо на момент надання відповіді відділу Держгеокадастру у Свалявському районі Закарпатської області від 16.05.2017, тому в силу ч.2-3 ст.26 вказаного Закону вони мали самостійно без подання нею заяв внести до Поземельної книги про виключення запису щодо поширення права сервітуту на її земельну ділянку. У звязку з цим просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити її позов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, відповідно до якої у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що згідно свідоцтва про право власності ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № :07:002:0051, яка розташована по вул.Теплицькій, 25 у с. Керецьки, Свалявського району Закарпатської області.

05.03.2015 до Державного земельного кадастру було внесено відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту на підставі виготовленої відповідно до законодавства України технічної документації щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється сервітут.

19.05.2017 ОСОБА_1 звернулася з інформаційним запитом до начальника відділу Держгеокадастру у Свалявському районі Закарпатської області про надання інформації щодо виключення з Поземельної книги запису про внесення відомостей про межі вказаної земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту.

Відповіддю від 06.06.2017 відділ у Свалявському районі ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області повідомив позивача про те, що в державному земельному кадастрі наявна інформація про встановлення сервітуту на вказану земельну ділянку, сервітут встановлено на користь громадянки ОСОБА_2. Вид земельного сервітуту відповідно до ст. 99 ЗК України право проходу та проїзду на велосипеді. Щодо виключення з Поземельної книги запису внесення відомостей про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту проінформовано, що у програмному забезпеченні «Національна кадастрова система», в якій вноситься відомості до Державного земельного кадастру, відсутній необхідний функціонал, тобто виконати вимоги п.128 Порядку №1051 є неможливим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у державного кадастрового реєстратора відсутній обовязок самостійно перевіряти наявність чи відсутність державної реєстрації відомостей про реєстрацію чи відсутність реєстрації обтяжень на нерухоме майно. Крім того, вказав, що ОСОБА_1 не зверталася до державного кадастрового реєстратора у спосіб, що передбачений п.п.101-106 Порядку №1051 стосовно реєстрації обмеження у використанні належної їй земельної ділянки (встановлення сервітуту). У задоволенні позовної вимоги про зобовязання відповідачів виключити із поземельної книги Державного земельного кадастру запис про поширення права сервітуту на межі частини земельної ділянки, суд першої інстанції відмовив з тих підстав, що не вправі підміняти собою органи владних повноважень, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального права, а також не зясував повно і всебічно всі обставини справи, з огляду на наступне.

Згідно ч.3 ст.100 ЗК України, земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Це означає, що право земельного сервітуту виникає з моменту його державної реєстрації незалежно від підстави виникнення - договору чи рішення суду. Реєстрація права земельного сервітуту здійснюється відповідно до порядку реєстрації прав на земельну ділянку.

Статтею 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною четвертою статті 9 цього Закону передбачено, що державний кадастровий реєстратор, зокрема, здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Пунктом 128 Порядку № 1051 визначено, що у разі коли протягом року з дня внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, право суборенди, сервітуту не зареєстроване (на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру), Державний кадастровий реєстратор : 1) за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру виключає з Поземельної книги в електронній (цифровій) формі запис про внесення відповідних відомостей, про що робить відповідну електронну позначку за власним електронним цифровим підписом на аркуші зазначеної Поземельної книги; 2) на аркуші Поземельної книги в паперовій формі, який містить відомості, що підлягають виключенню, робить позначку про таке виключення за формою згідно з додатком 26; 3) виготовляє новий (без зазначення в ньому виключених відомостей) аркуш Поземельної книги в паперовій формі, долучає його до відповідної Поземельної книги та зберігає разом з нею.

Пунктом 129 цього Порядку встановлено, що у разі виключення з Поземельної книги запису про внесення відомостей про межі частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, з підстави, зазначеної у пункті 128 цього Порядку, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено таке внесення, за формою згідно з додатком 27.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження у даній справі є виключення із поземельної книги Державного земельного кадастру запису про поширення права сервітуту на користь громадянки ОСОБА_2 на межі частини земельної ділянки :07:002:0051, що розташована за адресою вул. Теплицька, 25, с. Керецьки, Свалявський район, Закарпатська область.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що дійшовши висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції припустився порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення суду.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою цієї статті встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не зясував всіх обставин по справі та обмежився колом осіб, які були зазначені позивачем ОСОБА_1

Згідно ч.1 ст. 42 КАС України, у часниками справи є сторони, треті особи.

Частиною другою статті 49 КАС України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

За змістом цієї норми залучити третю сторону у справі може виключно суд першої інстанції.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не врахував та розглянув справу без залучення ОСОБА_2, на права і обов'язки якої може вплинути ухвалене у справі рішення.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи даний спір, судом першої інстанції не було повно та всебічно з'ясовано всіх обставин справи, допущено порушення норм процесуального права, що в даному випадку відповідно до п.4 ч.3 ст. 317 КАС України є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, зокрема, за тієї умови, коли суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та ( або) обовязки осіб, які не були залучені до участі у справі

Оскільки діючим на час перегляду судового рішення процесуальним законом не передбачена можливість залучення на стадії апеляційного розгляду третьої особи, зокрема, ОСОБА_2, без якої ухвалити законне та обґрунтоване рішення по даній справі не можливо, а судом першої інстанції третя особа до участі у справі залучена не була, то апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги не підлягають оцінці внаслідок того, що встановлені порушення при винесенні оскаржуваного рішення є підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року по справі № 807/764/17 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, державного кадастрового реєстратора відділу у Свалявському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 31.05.2018.