Справа № 826/134/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

24 травня 2018 року справа №826/134/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
доДержавної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі)
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 липня 2016 року №6105/26-51-13-02
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав протиправності оскаржуваного рішення податкового повідомлення-рішення від 18 липня 2016 року №6105/26-51-13-02, оскільки контролюючий орган дійшов помилкових висновків про порушення позивачем граничних термінів сплати податку на додану вартість згідно поданих податкових декларацій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/134/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач відзиву на позовну заяву та відповідних доказів до суду не надав, що відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

В судовому засідання 24 квітня 2017 року позивач позовні вимоги підтримав; представник відповідача до суду не прибув, у зв'язку із чим, підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне

За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Пункт 56.1 статті 56 Податкового кодексу України передбачає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, Податковий кодекс України наділяє платника податків правом оскаржити будь-які рішення контролюючого органу, у тому числі податкові повідомлення-рішення, у судовому порядку.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 18 липня 2016 року ДПІ у Дарницькому районі прийняла податкове повідомлення-рішення №6105/26-51-13-02, яким нараховані штрафні санкції у сумі 6 033,56 грн. стосовно несвоєчасної сплати податку на додану вартість.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, суд звертає увагу, що доказів прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 18 липня 2016 року за №6105/26-51-13-02, яким ОСОБА_1 нараховані штрафні санкції у сумі 6 033,56 грн., позивачем до суду не надано та у справі не міститься.

Наявні у справі матеріали свідчать, що ДПІ у Дарницькому районі складено акт від 18 липня 2016 року №6105/26-51-13-02 щодо порушень правил сплати до бюджету податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), у якому зазначено про несвоєчасність сплати позивачем грошових зобов'язань з податку на додану вартість згідно податкових декларацій з податку на додану вартість та про суму штрафу у розмірі 6 033,56 грн.

Таким чином, датою від 18 липня 2016 року та за №6105/26-51-13-02 відповідачем складено акт перевірки, який позивач помилкового ототожнює із податковим повідомленням-рішенням.

Суд звертає увагу, що акт перевірки не є податковим повідомленням-рішення, або іншим рішенням контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом, та яке можна оскаржити в адміністративному або судовому порядку, а також не вважається рішенням суб'єкта владних повноважень у контексті норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, яке породжує, змінює або припиняє права чи обов'язки позивача у сфері публічно-правових відносин, а в силу положень статті 86 Податкового кодексу України, є формою викладення результатів перевірки, під час якої встановлено порушення вимог податкового законодавства.

У справі також міститься копія рішення Головного управління ДФС про результати розгляду первинної скарги від 07 жовтня 2016 року №6472/Х/26-15-10-01-35, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі від 09 серпня 2016 року №, а первинну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - без задоволення.

Суд припускає, що позивач міг припуститись помилки, визначаючи реквізити оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та можливо мав на увазі податкове повідомлення-рішення від 09 серпня 2016 року №; однак, у справі відсутні докази наявності чинного податкового повідомлення-рішення від 09 серпня 2016 року №, прийнятого на підставі вказаного вище акта перевірки та яким позивачу нараховані штрафні санкції у сумі 6 033,56 грн.

Крім того, як видно із тексту рішення Головного управління ДФС про результати розгляду первинної скарги від 07 жовтня 2016 року №6472/Х/26-15-10-01-35, податковим повідомленням-рішенням від 09 серпня 2016 року № застосовано штраф у розмірі 5 997,34 грн., а не 6 033,56 грн., як вказує позивач.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт прийняття ДПІ у Дарницькому районі податкового повідомлення-рішення від 18 липня 2016 року та за №6105/26-51-13-02, яким позивачу нараховані штрафні санкції у сумі 6 033,56 грн., не підтверджується належними та допустимими доказами

Доводи позивача про помилкове введення податкової накладної від 30 червня 2015 року №224 на суму 290 759,53 грн. замість податкової накладної від 30 червня 2015 року №237 на суму 201 959,53 грн., про подання уточнюючої декларації з податку на додану вартість, з урахуванням зазначених помилок та про наявність на рахунку позивача у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми у розмірі 7 344,00 грн., залишаються судом поза увагою, оскільки факт визначення позивачу суми грошового зобов'язання або застосування штрафних санкцій не підтверджується, а встановити, що наведені обставини стосуються спору, не видається за можливе у зв'язку із відсутністю у справі відповідних доказів.

Крім того, акт перевірки складений у відношенні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, водночас позивач звернувся до суду як фізична особа, а не як суб'єкт підприємницької діяльності.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 липня 2016 року №6105/26-51-13-02 є необґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, у межах спірних правовідносин відповідачем не прийнято рішення, яке б суперечило вимогами, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко