Справа № 823/1899/17
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1899/17 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Файдюка В.В.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції Головне управління ДФС у Черкаській області подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте в судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 є співвласником нежитлових приміщень, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 загальною площею 514,3 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.09.2017 року №14184-13, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 3543 грн. 53 коп.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 8.1, 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пп. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 Податкового кодексу України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Поряд з цим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким згідно ст. 266 Податкового кодексу України введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який є складовою податку на майно та в силу п.10.1, п. 10.2 ст.10 Податкового кодексу України належить до місцевих податків.

Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст. 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

На виконання зазначених вимог, Черкаською міською радою 25 червня 2015 року прийнято рішення № 2-1312, яким затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси (далі - Положення).

Законом України № 909-VIII від 24 грудня 2015 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" (далі - Закон № 909-VIII) внесено зміни до ст. 266 ПК, які набрали чинності з 01 січня 2016 року.

Так, пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону N 909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Пунктом 7 розділу ІІ "Прикінцеві положення" вказаного Закону рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст. 10 Податкового кодексу України.

На підставі зазначеного, Черкаською міською радою 28 січня 2016 року прийнято рішення № 2-136, яким внесено зміни до рішення № 2-1312 від 25 червня 2015 року та викладено Положення у новій редакції.

У відповідності до вимог зазначеного Положення (п.п. 2-4) та норм Податкового кодексу України (пп. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п. 266.2, 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Враховуючи викладені норми, нежитлове приміщення, що належить позивачу, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому позивач, як його власник, зобов'язана сплачувати вказаний податок відповідно до вимог ст. 266 Податкового кодексу України.

Положення пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 255 Податкового кодексу України (у редакції, дійсній у 2016 році) дають право органу місцевого самоврядування самостійно визначати ставку податку у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Так, відповідно до п. 6.2 Положення, у редакції рішення Черкаської міської ради № 2-1312 від 25 червня 2015 року, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2 бази оподаткування.

Згідно з п. 6.2 Положення, у редакції рішення Черкаської міської ради № 2-136 від 28 січня 2016 року, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року за 1 м2 бази оподаткування.

Таким чином, з прийняттям 28 січня 2016 року Черкаською міською радою рішення № 2-136, ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста Черкаси збільшено з 0,5 до 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Однак постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 06 вересня 2015 року в справі № 712/2617/16-а, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 червня 2017 року, "визнано п.6.2 Положення "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Черкаси", затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 28 січня 2016 року недійсним та нечинним - таким, що не набрав чинності з 01.01.2016 року".

Проте відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, керувався редакцією п. 6.2 Положення, затвердженого рішенням Черкаської міської ради № 2-136 від 28.01.2016 року, яку станом на 13.09.2017 року (дата прийняття податкового повідомлення - рішення) вже було визнано нечинною та такою, що не набрала законної сили.

Тобто відповідачем було застосовано до позивача ставку податку - 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2 бази оподаткування.

Враховуючи, що Черкаська міська рада, приймаючи рішення № 2-136 від 28.01.2016 року, не скасовувала попереднє своє рішення № 2-1312 від 25.06.2015 року, а лише вносила до нього зміни шляхом викладення у новій редакції відповідних положень про податки, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку пункт 6.2 Положення підлягає застосуванню у редакції, прийнятій рішенням Черкаської міської ради № 2-1312 від 25.06.2015 року.

Оскільки при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем було застосовано норму, яка була недійсною та такою, що не набрала законної сили, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі посилався на те, що позивач не звільняється від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, навіть якщо застосовувати до нього п. 6.2 Положення у редакції, прийнятій рішенням Черкаської міської ради № 2-1312 від 25.06.2015 року.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції не заперечує такі доводи апелянта, проте вважає, що ним неправильно розраховано позивачу розмір податку. В даному випадку суд не має права робити будь - які розрахунки, оскільки відповідно до п. 286.5 ст. 286.5 ПК України саме відповідач наділений повноваженнями здійснити нарахування суми податку. При цьому, враховуючи пункт 286.1 статті 286 ПК України, відповідач повинен був використовувати дані державного земельного кадастру.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, вирішувати питання, які належать до його компетенції, усувати необґрунтованість оскаржуваного рішення в ході судового розгляду. Оскаржуване рішення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані пізніше, ніж прийняте оскаржуване рішення.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року (справа № 826/15139/16).

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду в суді апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядок і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.