Справа № 805/2247/18-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 р. Справа№805/2247/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Галатіна О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, визнати незаконним та скасувати рішення від 16 травня 2016 року, зобов'язати вчинити певні дії, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, визнати незаконним та скасувати рішення від 16 травня 2016 року, зобов'язати вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона та її малолітня дитина ОСОБА_2 були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи в АДРЕСА_1. Вказує, що вона звернулась до відповідача із заявою та документами про призначення допомоги при народженні дитини, та отримувала виплату по травень 2016 року. Зазначає, що у відповіді на звернення відповідачем було зазначено, що у припиненні виплати допомоги при народженні дитини було відмовлено, у зв'язку з тим що позивач не мешкає за місцем фактичного проживання.

Вважає, що дане рішення відповідача є таким, що порушує її право та права її дитини. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, яку змусили покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини на тимчасово непідконтрольній території (районі проведення антитерористичної операції), а допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

Посилаючись на вищенаведене позивач вважає дії відповідача протиправними та такими що суперечать чинному законодавству, тому звернувся до суду з адміністративним позовом.

02 травня 2018 року через відділ діловодства та архівної роботи суду, відповідачем поданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач зазначив, що позивачу була припинена виплата допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 року у зв'язку з тим, що за адресою мешкання м Краматорськ, АДРЕСА_2 не підтверджено факт проживання позивача, а тому, відсутні підстави для продовження виплати допомоги при народженні дитини. На підставі чого, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

02 травня 2018 року від представника відповідача, через відділ діловодства та документообігу суду надійшов відзив на позовну заяву.

04 травня позивачем через відділ діловодства та документообігу суду надійшов надано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 30 травня 2018 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, визнати незаконним та скасувати рішення від 16 травня 2016 року, зобов'язати вчинити певні дії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року закрито підготовче провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, визнати незаконним та скасувати рішення від 16 травня 2016 року, зобов'язати вчинити певні дії та призначено судовий розгляд адміністративної справи по суті на 30 травня 2018 року, про що сторонами надані письмові заяви.

Позивач в судове засідання призначене на 30 травня 2018 року не з'явився про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, через відділ діловодства та документообігу суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

З'ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач народила доньку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що 16 березня 2016 року за № 351 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, складено відповідний актовий запис.

Позивач звернулась до УПСЗН з заявою про взяття на облік, як внутрішньо переміщену особу, де згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1426/68631 від 22 березня 2016 року, вона зі своєю дитиною була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4.

22 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини у відповідності до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Управлінням позивачу була призначена допомога при народженні дитини за період з 01 березня 2015 року по 31 березня 2018 року та виплачена допомога при народженні дитини у розмірі:

разова допомога при народженні дитини на період з 01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року в розмірі 10 320 грн.; щомісячна допомога при народженні дитини у розмірі 860 грн., за період з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 12 040, 00 грн.

Рішенням комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської Ради, позивачу було припинено виплату допомоги при народженні дитини у зв'язку з не проживанням за вказаною адресою у АДРЕСА_1.

Як пояснила у суді представник УПСЗН, зміст даного рішення доводився позивачу шляхом направлення листа простою кореспонденцією за адресою фактичного проживання сім'ї, зазначеної у довідці. Втім, докази вручення наведеного рішення у відповідача відсутні.

14 лютого 2018 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради з інформаційним запитом.

З відповіді відповідача від 22 лютого 2018 року № 01-14/1418 на звернення позивача повідомлено, що було здійснено перевірку фактичного місця проживання/перебування позивача за адресою АДРЕСА_1. На момент перевірки позивач був відсутній за фактичним місцем проживання/перебування, у зв'язку з чим державними соціальними інспекторами за вищевказаною адресою залишено повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з явитися для проходження фізичної ідентифікації. Оскільки позивач управління не з'явився, засіданням комісії від 16 травня 2016 року з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було прийнято рішення припинити позивачу соціальні виплати.

Суть спірних правовідносин у правомірності прийняття відповідачем спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751 та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", який є базовим у даних спірних правовідносинах і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення, громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751 (далі - Порядок № 1751).

Частиною 1 ст.10, ч.ч.1, 7 ст.11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначено, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини (опікуну) на підставі свідоцтва про її народження, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Так, відповідно п.13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 8 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, з заявою про призначення одноразової державної допомоги при народженні дитини позивач звернулася до відповідача з додержанням встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів. Відомостей про отримання позивачем допомоги в іншому органі соціального захисту населення на території України відповідачем на час розгляду справи не надано.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частинами 7, 9 ст. 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Таким чином, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу праці та соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Отже, враховуючи зазначене, позивач та її дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, який передбачає комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, держава зобов'язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Позивач, в сім'ї якої виховуються та проживає неповнолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", в якій суд встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Крім того, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. З огляду на це суд вважає, що прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні позивачу допомоги на підставі підзаконного акту, а саме, постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", який порушує право на соціальний захист, є протиправним.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Отже, відсутність позивачки за місцем проживання не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.71 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 року у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до ст. 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 22 березня 2016 року № 1426/68631 органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача і вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в поновленні виплат державної допомоги при народженні дитини.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю, що не належить до складу позовних вимог, а є процедурним питанням, суд зазначає, що встановлення судового контролю відповідно до ст. 382 КАС України є правом суду. За даних обставин справи, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю, враховуючи те, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року звільнено від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних відповідача на користь Державного бюджету судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В ИР І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_5, до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Лазо, буд. 23, про визнання протиправною бездіяльність, визнати незаконним та скасувати рішення від 16 травня 2016 року, зобов'язати вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини, доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати незаконним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області від 16 травня 2016 року про припинення виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини з 01 червня 2016 року.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (, адреса: 84333, Донецька область, місто Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, будинок 23) призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер № НОМЕР_1) допомогу при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, за період з 01 червня 2016 року по 31 березня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (місцезнаходження: 84300, м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, буд. 23, ідентифікаційний код юридичної особи 25953617) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 0001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 820019, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Галатіна О.О.