Справа № 802/1445/17-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 травня 2018 року

м. Київ

справа № 802/1445/17-а

адміністративне провадження № К/9901/1750/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Берназюк Я. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №802/1445/17-а

за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року (у складі судді Дончика В. В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року (у складі колегії суддів Совгири Д. І., Курка О. П., Полотнянка Ю. П.) установив:

I. ПРОЦЕДУРА

1. У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача від 13 квітня 2017 року у встановлені позивачу статусу особи, постраждалої в наслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язати відповідача вчинити дії стосовно видачі позивачу посвідчення потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1;

- стягнути з відповідача судові витрати.

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що постійно проживає у с. Заозерне Тульчинського району, Вінницької області, яке постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23 липня 1991 року було віднесене до зони посиленого радіологічного контролю. 21 лютого 2011 року позивач отримав посвідчення потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4 серії НОМЕР_1. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 АЛЛ №564786 від 15 червня 2016 року, виданої Вінницькою обласною МСЕК № 1, позивачу присвоєно третю групу інвалідності за загальним захворюванням. Причина захворювання пов'язана з впливом аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач вважає «саме по собі виключення зони посиленого радіологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє осіб, яким раніше були видані посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу. Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28 грудня 2014 року, також не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії є недійсними».

3. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року, у задоволені адміністративного позову відмовлено.

4. Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач у грудні 2017 року звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України. Просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.

5. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2017 року у даній справі визначено суддю-доповідача Штульмана І. В.

6. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

7. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 січня 2018 року у даній справі визначено суддю-доповідача Анцупову Т. О.

9. Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2018 року, оскільки касаційна скарга за формою та змістом не відповідала вимогам ст. 330 КАС України її залишено без руху.

10. 02 лютого 2018 року скаржник усунув недоліки касаційної скарги, сплативши судовий збір.

11. Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у зазначеній справі було відкрито касаційне провадження та установлено десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали для подачі відзиву на касаційну скаргу.

12. Ухвалами Верховного Суду від 21 та 23 травня 2018 року призначено касаційний розгляд справи в порядку письмового провадження на 23 травня 2018 року та відповідно на 25 травня 2018 року.

13. Станом на 25 травня 2018 року відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 звернувся до Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації (далі - ДСМП Вінницької ОДА) та Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації (далі - УСЗН Тульчинської РДА) щодо встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

15. 13 квітня 2017 року ДСМП Вінницької ОДА своїм листом № 22-К відмовив, ОСОБА_2 у видачі посвідчення, у зв'язку з тим, що з 01 січня 2015 року він не проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, а тому на даний час не являється потерпілою особою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

16. Листом від 18 квітня 2017 року № 1087/0107 УСЗН Тульчинської РДА повідомило позивача, що відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до постраждалих 4 категорії відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. Законом України від 28 квітня 2014 року № 76-V111 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2015 року (далі Закон № 76-V111), виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», у якому надається визначення зони посиленого радіоекологічного контролю. Зону посиленого радіоекологічного контролю відмінено, систему пільг та компенсаційних виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи реформовано, зокрема, виключено ст. 23, якою передбачалося надання відповідних пільг та компенсацій для осіб, віднесених до категорії 4.

Також вказувалося на те, що причинний зв'язок інвалідності позивача з Чорнобильською катастрофою встановлено у 2016 році, але враховуючи норми чинного законодавства, з 01 січня 2015 року ОСОБА_2 не проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю. Тому, на сьогоднішній день відсутні законні підстави для надання позивачу статусу потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1.

Крім того УСЗН Тульчинської РДА повідомило: «що заміну Чорнобильського посвідчення на категорію 1 здійснює Департамент соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації, а УСЗН Тульчинської РДА приймає необхідний пакет документів» (а. с. 20).

17. Враховуючи відповідь УСЗН Тульчинської РДА, ОСОБА_2 звернувся до ДСМП Вінницької ОДА для вирішення питання видачі йому посвідчення категорії 1, як інваліду, інвалідність якого пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи.

У відповідь ним було отримано лист від 08 червня 2017 року № 22-К-1046-1, в якому йшлося про те, що оскільки інвалідність йому встановлено після набрання чинності Законом № 76-V111 підстави для визначення статусу постраждалого від аварії на ЧАЕС категорії 1 відсутні.

Додатково повідомлялося, що Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 17 березня 2016 року №1036-VІІІ (далі - Закон №1036-VIII), яким гарантувалися пільги постраждалим громадянам, які проживали на територіях, що до 01 січня 2015 року належали до зони посиленого радіоекологічного контролю. У зв'язку з ветуванням Президентом України Закону №1036-VІІІ Міністерством соціальної політики України проводиться робота щодо опрацювання питань внесення змін до Закону, зокрема стосовно визначення статусу особи, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 1 громадянам, які проживали на території зони посиленого радіоекологічного контролю (а. с. 9).

18. Не погоджуючись з відмовою Департаменту соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

19. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходили з того, що відповідно до п. 4 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними. Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

20. Судами попередніх інстанцій також враховано, що правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, регламентується Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі - Порядок №51) (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

21. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що в розумінні п. 2 Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

22. Абзацом 2 п. 10 Порядку № 51 встановлено, що видача посвідчень провадиться: іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

23. Враховуючи вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що функції видачі посвідчень особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, покладені на Вінницьку обласну державну адміністрацію за поданням Тульчинської районної державної адміністрації.

24. У своїх висновках судами першої та апеляційної інстанції вказувалось, що ними було встановлено та не заперечувалось позивачем, що із відповідною заявою та необхідними документами для отримання посвідчення особи, постраждалої від аварії на ЧАЕС, ОСОБА_2 до Тульчинської районної державної адміністрації (за місцем проживання позивача) не звертався. А тому, Тульчинська районна державна адміністрація не мала підстав направляти відповідне подання до Вінницької обласної державної адміністрації.

25. Враховуючи вищевикладене, суди попередніх інстанції дійшли висновку, що позивачем не дотримано процедуру передбачену абз. 2 п. 10 Порядку № 51 під час звернення для встановлення йому статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

26. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, вважає, що при ухваленні оскаржуваних рішень порушено норми матеріального права, а також враховано не всі обставини у справі, що призвело до її неправильного вирішення. Скаржник вважає, що рішеннями судів попередніх інстанцій його було позбавлено права отримання статусу потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 1.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

27. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

28. Як слідує з матеріалів справи у своїх рішеннях суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що позивачем не дотримано процедуру передбачену абз. 2 п. 10 Порядку № 51 під час звернення для встановлення йому статусу особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

29. Колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки позивач звертався до Тульчинської районної державної адміністрації та у відповідь отримав лист № 1087/0107 від 18 квітня 2017 року з відмовою (а. с. 20). ДСМП Вінницької ОДА та УСЗН Тульчинської РДА свої відмови позивачу в отримані статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1, мотивували тим, що враховуючи зміни внесені Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон 76-VІІІ) в ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» він не проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, а відповідно не являється постраждалою особою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

До того ж у цих відповідях не йшлося про те, що позивачем порушено процедуру відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51.

30. В позовній заяві позивачем оскаржено протиправну відмову відповідача у встановлені йому статусу особи, постраждалої в наслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та просив зобов'язати відповідача вчинити дії стосовно видачі позивачу посвідчення постраждалого від аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1.

31. Конституційні права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

32. Статус потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи позивач набув відповідно до ст. 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки станом на 01 січня 1993 року проживав у цій зоні не менше чотирьох років і на момент звернення до суду не змінював місце проживання.

33. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі від Чорнобильської катастрофи (ст. 10, 11 і ч. 3 ст. 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу. Зазначені особи належать до 1 категорії.

34. Отже, особа набуває статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії у разі, якщо вона вже має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи іншої категорії та їй встановлено інвалідність, щодо якої встановлено причинний зв'язок із Чорнобильською катастрофою.

35. Відповідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 АЛЛ №564786 від 15 червня 2016 року, виданої Вінницькою обласною МСЕК № 1, позивачу встановлено безстроково ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням.

Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороби, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС на засіданні № 33 від 29 лютого 2016 року було встановлено, причинний зв'язок хвороби позивача з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується листом № 7391 від 11 березня 2016 року, зазначені обставини не заперечується ДСМП Вінницької ОДА та УСЗН Тульчинської РДА.

36. Таким чином, враховуючи, що позивач зазнав впливу шкідливих радіоактивних речовин за весь час проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю та з урахуванням зазначених норм колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 має право на встановлення статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

37. Стосовно заперечень відповідача про те, що таке право було втрачене позивачем у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, яким було виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, у якій проживає позивач, з переліку радіоактивно забруднених територій, колегія суддів зазначає наступне.

38. Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій (до внесення змін 28 грудня 2014 року) містилося у ст. 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до цієї статті до зон радіоактивного забруднення було віднесено такі зони: зона відчуження, зона безумовного (обов'язкового) відселення, зона гарантованого добровільного відселення та зона посиленого радіоекологічного контролю.

39. Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27 лютого 1991 року.

40. 01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким ст. 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було виключено, а також виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

41. Разом з тим, виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє осіб, яким раніше були видані посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу.

42. Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» також не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є недійсними.

43. Крім того, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній після 01 січня 2015 року, передбачає надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, певних пільг та компенсацій. Зокрема, ст. 51, 56 вказаного Закону передбачають надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, додаткової пенсії та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби).

44. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також те, що позивач дійсно зазнав впливу радіоактивного забруднення за час проживання на вказаній території і це призвело до встановлення інвалідності, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на встановлення статусу потерпілого 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

45. Відповідно до положень Порядку № 51 посвідчення особам, постраждалим від аварії на Чорнобильській АЕС видається обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

46. Як свідчать матеріали справи, позивач звертався з відповідною заявою до Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації, яке відмовило йому у встановленні статусу потерпілого 1 категорії та видачі відповідного посвідчення у зв'язку з відсутністю на сьогоднішній день законних підстав для надання позивачу статусу потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1.

47. Враховуючи, що Судом встановлено, що позивач має право на встановлення статусу потерпілого 1 категорії та видачі відповідного посвідчення, дії Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації щодо відмови позивачу у наданні такого статусу є протиправними.

48. Однак, Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції до розгляду справи не залучене, проте результати розгляду справи можуть вплинути на його обов'язки.

49. Як встановлено ч. 1 ст. 242 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови), рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

50. За правилами ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

51. Враховуючи, що допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати нові обставини, судові рішення на підставі ст. 353 КАС України підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

52. Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, залучити до участі у справі в якості співвідповідача Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації та з метою забезпечення належного захисту прав позивача всебічно і повно з'ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року у цій адміністративній справі № 802/1445/17-а скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для нового розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя Я. О. Берназюк