Справа № 804/183/6676/17
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2018 року Справа № 804/183/6676/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Наталії Василівни
за участі секретаря судового засіданняТрошиної А.С.
позивача представника відповідача Музикіної Т.Г. Богачова Д.М.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому просить, з урахуванням поданого уточненого адміністративного позову, визнати незаконним рішення Орлівщинської сілської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року про відмову в реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 у садовому товаристві «Мічурінець» Орлівщинської сільської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області, будинок 50.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , у відповідності до норм законодавства, має повне право на реєстрацію місця проживання на підставі Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", проте відповідачем було безпідставно прийнято рішення про відмову в реєстрації місця проживання позивача.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.01.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області передано за підсудністю на розгляд Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області залишено без руху.
03 квітня 2018 року ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 804/183/6676/17 та призначено останню до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.
18 квітня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на те що, здійснити реєстрацію місця проживання за відсутності назви вулиці не є можливим.
Позивач в судовому засіданні 31.05.2018 року позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові, просила суд задовольнити позов.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні адміністративного позову просив відмовити.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про реєстрацію місця проживання до органу реєстрації - Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 48).
Не погоджуючись із відмовою Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.
Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Частиною третьою статті 6 вказаного Закону встановлено, що для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Відповідно до пп. 4 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, що визначають механізм здійснення реєстрації (зняття з реєстрації місця проживання) перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема:
- документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.
У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).
Статтею 9-1 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.
Згідно п. 3 вказаних Правил, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Відповідно до абзацу 1 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру затверджених постановою Кабінету міністрів України від 02.03.2016 року № 207 орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації.
Так встановлено, що позивач, 28.11.2017 року звернувся до відповідача з заявою про реєстрацію місця проживання, в якій просив зареєструвати його місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом з заявою було подано наступні документи: паспорт НОМЕР_1 від 03.05.2001 року, виданий Саксаганським РВ Криворізького МУ МВС України у Дніпропетровській області; квитанція про сплату адміністративного збору № 0.0.906530748.1 від 01.12.2017 року; витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 100859782 від 19.10.2017 року.
Так, пунктом 18 вказаних Правил визначено перелік документів, які подаються для реєстрації місця проживання.
Зокрема, особа або її представник подає:
1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6,7 або 8;
2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження;
3) квитанцію про сплату адміністративного збору;
4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);
5) військовий квиток або посвідчення про прописку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку;
6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано весь перелік необхідних документів для реєстрації місця проживання визначених чинним законодавством.
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи на підставі наведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що у Законі № 1382-IV та підзаконних актах, які регулюють діяльність державних органів в сфері державної реєстрації, які є спеціальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не передбачено такої підстави для відмови у проведенні реєстрації місця проживання особи, як відсутність іменованих об`єктів, як вулиця, площа, провулок тощо.
Враховуючи, що при зверненні позивача до відповідача із заявою про реєстрацію його місця проживання було подано повний пакет документів, інших підстав для відмови не встановлено, а також враховуючи те, що положеннями ч. 7 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено заборону вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачено цією статтею, документів, суд дійшов висновку, що відповідачем було відмовлено позивачу у реєстрації місця проживання з порушенням вимог Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення.
Керуючись ст. ст. 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 червня 2018 року .

Суддя Н.В. Боженко