Справа № 819/623/18
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

Справа № 819/623/18

30 травня 2018 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якій просить:

визнати протиправною відмову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком при повному стажі, яка була призначена 20.02.2008 року відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",

зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком при повному стажі з дати припинення її виплати з 01.04.2015 року по 16.12.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 02.01.2008 року по 18.12.2016 року позивач одержувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", а з 19.12.2016 року отримувала щомісячне довічне грошове утриманні судді у відставці згідно із Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

В період з 01.04.2015 року по 16.12.2016 року відповідачем припинено виплату пенсії у зв'язку з тим, що після призначення позивачу пенсії за віком він продовжує працювати на посаді судді апеляційного суду Тернопільської області, а Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII та від 24.12.2015 року №911- VIII, були внесені зміни в ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно якими тимчасово у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Позивач вважає вказане припинення виплати незаконним, оскільки право на пенсію за віком гарантоване Конституцією України, зобовязаннями держави за міжнародними договорами, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та вказує на відсутність будь-якого строку, який обмежує право громадянина на звернення за захистом порушеного права на отримання пенсії. Проте, за результатами заяви щодо виплати пенсії, відповідачем листом від 15.03.2018 року №80/р-11 було відмовлено позивачу, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 03.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 02.05.2018 року.

На виконання вимог вказаної ухвали, Тернопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області 19.04.2018 року подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.22-24), просило відмовити у задоволенні в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що відсутні правові підстави для виплати позивачу пенсії за спірний період. Окрім того, позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до суду із заявленими позовними вимогами. Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до суду з вказаним позовом, які б свідчили про відсутність можливості оскаржити спірні дії раніше, зазначені позовні вимоги мають бути залишені без розгляду.

Ухвалою суду від 02.05.2018 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), розгляд справи було відкладено та призначено судове засідання на 16.05.2018 року.

Ухвалою суду від 16.05.2018 року, після відкриття провадження у справі, даний позов залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення із зазначенням способу їх усунення: подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали, 25.05.2018 року позивачем подано до суду заяву про непоширення вимог КАС України щодо шестимісячного строку звернення до суду на позовні вимоги ОСОБА_1 (а.с.36-37). В обґрунтування позиції зазначено, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, позов з вимогами, повязаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з порушенням компенсації втрати частини доходів незалежно від того чи буди такі суми нараховані цим органом.

На адресу суду, 30.05.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову заяву без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду (а.с.38).

Учасниками справи, на підставі ч.3 ст.194 КАС України, заявлено клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, ознайомившись із викладеними відповідачем доводами щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, надавши оцінку доказам позивача щодо відсутність будь-якого строку, який обмежує право на звернення за захистом порушеного права на отримання пенсії, суд, при вирішенні питання щодо порушення строку звернення до суду, враховує наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, правовий статус якого підтверджується пенсійним посвідченням серії ААБ №364267, виданим 20.02.2008 року Пенсійним фондом України (а.с.16).

Згідно протоколу управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі №1205 від 07.02.2008 року позивач з 02.01.2008 року одержувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (а.с.40).

В період з 01.04.2015 року по 16.12.2016 року позивачу, як працюючому пенсіонеру, тимчасово зупинено виплату призначеної пенсії у звязку з внесенням змін до ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Наказом апеляційного суду №266-к від 16.12.2016 року звільнено ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Тернопільської області у звязку з поданням заяви про відставку (а.с.41).

У відповідності до розпорядження Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області №189319 від 27.12.2016 року позивач з 19.12.2016 року отримував щомісячне довічне грошове утриманні судді у відставці згідно із Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (а.с.39).

У лютому 2018 року позивач звернувся до відповідача про виплату не отриманої пенсії за період з 01.04.2015 року по 16.12.2016 року, проте листом від 15.03.2018 року №80/р-11 відмовлено з посиланням на те, що у вказаний період ОСОБА_1 працювала у апеляційному суді Тернопільської області на посаді судді, що передбачена Законом України "Про судоустрій та статус суддів", а Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII та від 24.12.2015 року №911- VIII, були внесені зміни в ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно якими тимчасово у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються (а.с.12-13).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом 02.04.2018 року.

В силу приписів ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа "Стаббігс та інші проти Великобританії" рішення від 22.10.1996 року, "Девеер проти Бельгії" рішення від 27.02.1980 року).

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При цьому, за змістом зазначених норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Як слідує з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині невиплати пенсії у спірний період відбувалося починаючи з 01.04.2015 року, а тому протягом періоду з 01.04.2015 року по 16.12.2016 року, не отримуючи пенсію за віком позивач був обізнаний про порушення своїх прав. Саме протягом цього часу позивач не був позбавлений можливості звернутися до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії та дізнатися про причини невиплати пенсії у період з 01.04.2015 року. Проте, як вказує самостійно позивач, до відповідача із заявою звернувся лише у лютому 2018 року та 30.03.2018 року отримав відповідь на своє звернення, викладену листом від 15.03.2018 року №80/р-11. З позовом за захистом свого порушеного права на отримання пенсії починаючи з 01.04.2015 року позивач звернувся 02.04.2018 року, тобто майже через 3 роки після виникнення спірних правовідносин та обізнаності про їх існування, а відтак з пропуском шестимісячного строку звернення, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

Ухвалою суду від 16.05.2018 року, після відкриття провадження у справі, даний позов залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення із зазначенням способу їх усунення: подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали, 25.05.2018 року позивачем подано до суду заяву про непоширення вимог КАС України щодо шестимісячного строку звернення до суду на позовні вимоги ОСОБА_1

Однак, твердження позивача, що встановлений ст.122 КАС України строк не застосовується до спірних правовідносин, з огляду на положення ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є безпідставними, оскільки за змістом наведеної норми, строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Проте, позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду не подавалось, будь-яких обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду також не зазначено. Пенсія є періодичним платежем, про зупинення її виплати позивач знав, а тому вважаючи, що такими діями відповідача порушуються його права та законні інтереси, мав право звернутися до суду з відповідним позовом, у визначений законом строк.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 року у справі №344/10641/17 (К/9901/106/18), від 27.03.2018 року у справі №695/831/16-а (К/9901/12155/18), від 03.04.2018 року у справі №489/2361/17 (К/9901/2403/17), від 10.04.2018 року у справі №623/407/16-а (К/9901/12402/18)., від 18.03.2018 року у справі №№554/5774/17 (№К/9901/35176/18), від 08.05.2018 року у справі №344/10548/17 (К/9901/2865/17), що при виборі і застосування норми права для спірних правовідносин враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Водночас, відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність в них вмотивованих посилань, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого ч.2 ст122 КАС України, та не знаходить інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, а відтак позов підлягає залишенню без розгляду.

При цьому, суд вважає за необхідне розяснити згідно п.4 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Керуючись ст.122, 123, 240, 243, 248, 256, КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 30 травня 2018 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

Копія вірна

Суддя Мандзій О.П.