Справа № 826/7947/18
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

25 травня 2018 року м. Київ № 826/7947/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірій Р.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1
до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сохнич Катерини Михайлівни Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нацина Марії Олександрівни
про зобов'язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

22 травня 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сохнич Катерини Михайлівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нацина Марії Олександрівни, у якій позивач просить суд:

скасувати рішення про державну реєстрацію прав:

- щодо земельної ділянки загальною площею 0,0820 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована за адресою: АДРЕСА_1, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич Катериною Михайлівною за індексним номером 34713476 від 10.04.2017 18:43:52;

- щодо житлового будинку з надвірними спорудами (Домоволодіння), що складається з: житлового будинку, позначеного на плані літ. "А", загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., сараю-гаражу. що позначений на плані літ. "Б", сараю, що позначений на плані літ. "В", вбиральні, що позначені на плані літ. "Г", вбиральні, що позначені на плані літ. "Д", споруджень, що позначені на плані № 1-5, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич Катериною Михайлівною за індексним номером 34713267 від 10.04.2017 18:24:20;

- щодо права забудови земельної ділянки (суперфіцій) загальною площею 0.0820 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована за адресою: м. Київ, провулок Вільшанський. 13, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нацина Марією Олександрівною за індексним номером 39901136 від 27.02.2018 17:23:24.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів позову вбачається, що позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування жилого будинку від 29.04.2003 та земельна ділянка загальною площею 0,0820 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_1, на підставі державного акту про право власності на землю.

В забезпечення своїх кредитних зобов'язань позивач передав вищевказане майно в іпотеку ПАТ "Укрсоцбанк" за іпотечним договором 02-10/3541 від 18.10.2008.

31.07.2013 року заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/14247/13-ц, що залишено в силі ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28.02.2017 року, звернуто стягнення на майно шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» () права власності на:

- житловий будинок з надвірними спорудами (Домоволодіння), що складається з: житлового будинку, позначеного на плані літ. "А", загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., сараю-гаражу, що позначений на плані літ. "Б", сараю, що позначений на плані літ. "В", вбиральні, що позначені на плані літ. "Г", вбиральні, що позначені на плані літ. "Д", споруджень, що позначені на плані № 1-5, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

- земельну ділянку, загальною площею 0,0820 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.04.2017 зупинено виконання заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2013 та ухвали апеляційного суду м. Києва від 28.02.2017 до закінчення касаційного розгляду.

27.09.2017 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив в силі заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 31.07.2013 у справі № 757/14247/13-ц.

21.05.2018 позивач дізнався з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №124576895 від 21.05.2018 10:02:34, що його майно - будинок та земельна ділянка по пров. Вільшанський. 13 у м. Києві, відчужено за договорами купівлі-продажу від 10.04.2017 № 673 га № 674 на користь ТОВ "БРІТІКО" ().

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки за індексним номером 34713476 від 10.04.2017 18:43:52 прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич Катериною Михайлівною.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо домоволодіння за індексним номером 34713267 від 10.04.2017 18:24:20 прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич Катериною Михайлівною.

Як зазначає позивач, 10.04.2017 він не укладав будь-яких угод на відчуження вищеназваного майна, а у ПАТ "Укрсоцбанк" на той момент також було відсутнє право власності на це майно. Тому вважає, що договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, укладені 10.04.2017 № 673 та № 674 та посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сохнич Катериною Михайлівною на користь ГОВ "БРІТІКО", є нікчемними, а рішення суб'єкта державної реєстрації - незаконним.

Також позивачу стало відомо, що згідно з указаною ж Інформаційною довідкою ТОВ "Брітіко" передало по договору суперфіцію на користь ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою для забудови строком дії до 31.12.2019. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 39901136 від 27.02.2018 о 17:23:24 прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нацина Марією Олександрівною.

Позивач вважає, що рішення державних реєстраторів про здійснення реєстрації права власності прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частини першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, за положеннями частини третьою вказаної статті адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Поряд із цим, статтею 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Водночас, згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року №1618-IV суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини виникають з приводу правомірності звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто вони пов'язані із невиконанням умов укладеного договору іпотеки від № 02-10/3541 від 18.10.2008.

Отже, суд приходить до висновку, що заявлений спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільно-процесуального законодавства України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 14.06.2016 в справі №21-41а16 та від 11.04.2017 у справі №21-3632а16, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі №826/14433/16 (провадження №К/9901/7474/18).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Поряд із цим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?";…&gn; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

При цьому, частиною сьомою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На виконання вищенаведеної норми суд роз'яснює позивачеві, що заявлений до розгляду спір може бути поданий до місцевого загального суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 170, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сохнич Катерини Михайлівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нацина Марії Олександрівни про визнання протиправними та скасування рішень.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до частини п'ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій