Справа № 816/271/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/271/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Григорова А.М.

суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду, м. Полтава, від 28.02.2018, суддя Є.Б. Супрун, , повний текст складено 25.02.18 по справі № 816/271/18

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської обласної державної адміністрації , Куликівської сільської ради Полтавського району Полтавської області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Куликівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Полтавської обласної державної адміністрації, в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення 24 (позачергової) сесії Куликівської сільської ради від 16.01.2018 "Про відміну рішення 19 (позачергової) сесії 7 скликання від 31.07.2017" (про добровільне об'єднання територіальних громад Ковалівської, Куликівської, Степненської та Василівської сільських рад);

- визнати протиправними дії Полтавської облдержадміністрації по відкликанню з Центральної виборчої комісії звернення щодо призначення перших виборів депутатів Степненської сільської ради об'єднаної територіальної громади Полтавського району Полтавської області та відповідного сільського голови, направлене листами від 31.07.2017 №01-12/1494 та від 22.11.2017 №01-12/2267;

- зобов'язати Полтавську облдержадміністрацію на виконання вимог Закону України "Про добровільне об'єднання територіальних громад" направити до Центральної виборчої комісії звернення щодо призначення 29.04.2018 перших виборів депутатів Степненської сільської ради об'єднаної територіальної громади Полтавського району Полтавської області та відповідного сільського голови.

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що спірне рішення про вихід з об'єднаної територіальної громади є протиправним, оскільки Законом України "Про добровільне обєднання територіальних громад" визначені лише дії щодо утворення об'єднаної територіальної громади. При цьому, зворотного процесу, тобто виходу із новоствореної обєднаної територіальної громади, законодавством не передбачено. І хоча частиною 3 статті 6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що територіальні громади, які добровільно обєдналися в одну, можуть вийти зі складу обєднаної територіальної громади в порядку, визначеному законом, проте жодним законом на даний час така процедура не визначена.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.01.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2018р. позовну заяву ОСОБА_1 до Куликівської сільської ради Полтавського району Полтавської області , Полтавської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2018р. прийнято в порядку письмового провадження.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що з рішенням суду першої інстанції категорично не погоджується, оскільки вважає, що ухвалене воно з порушенням/неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що як зазначає суд першої інстанції, належність громадянина до відповідної територіальної громади та проживання його на відповідній території відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про місцеві вибори» визначається його зареєстрованим місцем проживання. Зазначає, що мова в даному рішенні йде не про вибори. Мова про гарантоване, як громадянину України, право на місцеве самоврядування, тобто право вирішувати питання місцевого значення незалежно від терміну проживання на території села. Посилається на те, що місце проживання традиційно визначалося як місце, де фізична особа (громадянин) постійно або переважно проживає (ч. 1 ст. 17 ЦК УРСР). З прийняттям нового Цивільного кодексу підхід до визначення місця проживання фізичної особи докорінно змінився. Як випливає із змісту ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу. Вказує, що відповідно до Цивільного кодексу, місце проживання - це жиле приміщення, яке є призначеним та придатним для проживання в ньому, розташоване у відповідному населеному пункті - селі, селищі або місті, що розташовані в межах певної адміністративно-територіальної одиниці, в якому фізична особа може проживати як постійно, так і переважно або тимчасово. Також зазначає, що відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються також Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Цим законом замість прописки введений режим реєстрації фізичних осіб при зміні місця їх проживання або перебування за їх заявою. При цьому, згідно ст. 3 цього Закону місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Порівняння змісту цих двох законодавчих актів дає підстави стверджувати про наявність цілої низки суперечностей, серед яких різний підхід до розуміння терміна «місце проживання фізичної особи». Але ці суперечності не повинні бути підставою для позбавлення позивача гарантованих Конституцією та законами України прав. Що стосується місця проживання, то фактично (що, підтверджується і довідкою Ковалівської сільської ради, на території якої розташований будинок, в якому позивач проживає, доданої до позову) вже більше п'яти років позивач проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, що на вулиці ОСОБА_2, розміщеному в адміністративно- територіальній одиниці - селі Ковалівка. Тож,зазначає, що відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», позивач має повне право вирішувати питання місцевого значення, тобто брати участь у місцевому самоврядуванні. Крім того, не погоджується з висновком суду про те, що оскаржуване рішення Куликівської сільської ради від 31.07.2017 «не призвело до виникнення правовідносин, пов'язаних з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів». У зв'язку з цим, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 816/271/18 за моїм позовом про визнання незаконним та скасування рішення Куликівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, визнання неправомірними дій Полтавської ОДА та зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від Полтавської обласної державної адміністрації до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначають, що проти апеляційної скарги позивача заперечують в повному обсязі. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від Коломацької сільської ради, через засоби поштового зв'язку, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, проте даний відзив не відповідає вимогам передбаченим КАС України.

Колегія суддів зазначає, що письмові докази, які подаються до суду, повинні бути оформлені відповідно до вимог статті 94 КАС України.

Проте в порушення ст. 94 КАС України поданий Коломацькою сільською радою відзив не містить власного ручного підпису.

На підставі вище викладеного суд не приймає до розгляду відзив Коломацької сільської ради .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 31.07.2017 19-ою (позачерговою) сесією сьомого скликання Куликівської сільської ради у відповідь на пропозицію Степненської сільської ради, після попереднього громадського обговорення, було прийнято рішення "Про добровільне обєднання територіальних громад" щодо об'єднання територіальних громад Ковалівської, Куликівської, Степненської та Васильківської сільських рад.

Цього ж дня Полтавською облдержадміністрацією направлено звернення до Центральної виборчої комісії з проханням про призначення перших виборів депутатів та сільського голови у новоствореній обєднаній громаді.

Однак 16.01.2018 на 24-ій (позачерговій) сесії Куликівської сільської ради сьомого скликання було прийнято рішення "Про відміну рішення 19 (позачергової) сесії 7 скликання від 31.07.2017" у зв'язку з невиконанням утвореною робочою групою Плану організаційних заходів щодо добровільного об'єднання територіальних громад, затвердженого рішенням 19-ої (позачергової) сесії Куликівської сільської ради від 31.07.2017 та з метою захисту законних інтересів громадян сіл Коломацьке, Дудникове, Степанівка (а.с. 34).

Про прийняте рішення одразу ж було повідомлено Полтавську облдержадміністрацію, яка, у свою чергу, 16.01.2018 направила голові Центральної виборчої комісії повідомлення №01.19/141 з проханням відкликати звернення щодо призначення перших виборів депутатів Степненської сільської ради об'єднаної територіальної громади Полтавського району Полтавської області та відповідного сільського голови, направлене листами від 31.07.2017 №01-12/1494 та від 22.11.2017 №01-12/2267 (а.с. 16).

Позивач, посилаючись на те, що рішення Куликівської сільської ради від 16.01.2018 порушує його особисте, як члена територіальної громади, і так само право його батьків, родичів, інших мешканців сільських рад, що проголосували за обєднання, просить суд його скасувати, як незаконне, зобов'язавши Полтавську облдержадміністрацію направити до Центральної виборчої комісії звернення щодо призначення 29.04.2018 перших виборів депутатів Степненської сільської ради об'єднаної територіальної громади Полтавського району Полтавської області та відповідного сільського голови.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам та запереченням, колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Виходячи з положень статті 5 КАС України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні", первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Згідно з ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Належність громадянина до відповідної територіальної громади та проживання його на відповідній території, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 14.07.2015 №595-VIII "Про місцеві вибори", визначається його зареєстрованим місцем проживання.

За даними паспорту громадянина України, належного позивачу, його зареєстрованим місцем проживання значиться м. Харків (а.с. 7).

За таких обставин твердження позивача щодо порушення спірним рішенням його прав, як члена територіальної громади є безпідставним.

Також колегія суддів зазначає, що за відсутності доказів на підтвердження представницьких повноважень безпідставними є також твердження щодо порушення прав його батьків, родичів, інших мешканців сільських рад, що проголосували за обєднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відтак, за відсутності порушеного права відсутній і об'єкт судового захисту та, як наслідок, відсутні й підстави для задоволення позову.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на норми Цивільного кодексу України в частині визначення місця проживання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене нормами Цивільного кодексу України регулюються виключно цивільні відносини.

Єдиним законодавчим актом, в сфері адміністративних правовідносин, який регулює визначення належності громадянина до відповідної територіальної громади є саме ОСОБА_3 України від 14.07.2015 №595-VIII "Про місцеві вибори".

При цьому колегія суддів зазначає, що одним з основних прав члена територіальної громади є саме право брати участь у виборах органів місцевого самоврядування у відповідні територіальні громади, а виходячи з положень цього закону це право позивач може реалізовувати у м. Харкові, а не в Куликівській сільській раді.

Відповідно й права члена територіальної громади він може реалізовувати в м. Харкові.

Законом України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено вільний вибір реєстрації місця проживання.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач був позбавлений можливості у встановлений законом порядку визначити себе членом територіальної громади Куликівської сільської ради.

Навпаки позивач залишається зареєстрованим у м. Харкові.

З огляду на встановлені обставини справи, які зводяться до встановленого факту відсутності порушеного права позивача з одного боку та законності спірного рішення з іншого, колегія суддів приходить до висновку, що позов позивача є безпідставним та не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно всі доводи позивача в позові та апеляційній скарзі по суті неправомірності прийнятих рішення про вихід з об'єднаної територіальної громади не впливають вирішення справи по суті.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 311, 315, 316 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 по справі № 816/271/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_3