Справа № 522/3724/18
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/3724/18
Провадження номер 2-а/522/961/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморського районного військового комісаріату міста Одеси про визнання противоправною та скасування постанови, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Приморського районного суду м. Одеси, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати протокол про адміністративне правопорушення № юр/949/2 від 22.02.18 складений провідним спеціалістом Приморського районного військового комісаріату м. Одеси Демінською Я.М.,

- визнати протиправною та скасувати постанову від 28.02.18 № юр/1018 військового комісара Приморського районного військового комісаріату м. Одеси Лобан О.Л.,

- стягнути з Приморського районного військового комісаріату м. Одеси на його користь відшкодування шкоди у розмірі 10000 грн.

Ухвалою суду від 06.03.2018 року провадження по справі було відкрито частково, суд відмовив у відкритті провадження в частині про визнання протиправним та скасувати протокол про адміністративне правопорушення, в іншій частині провадження було відкрити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, надавши письмові заперечення.

Дослідивши матеріали справи,заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що на даний ч ас ОСОБА_1 має військове звання лейтенант запасу. ОСОБА_1 був звільнений наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці від 08.09.2015 року № 130 о/с у запас Збройних Сил України.

Згідно п. 73 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, після звільнення з органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу беруться військовими комісаріатами на військовий облік у встановленому порядку.

Згідно ч. З ст. 1 ст. 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХП, військовий обов`язок включає в себе, в тому числі:

- прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;

- проходження військової служби;

- виконання військового обов`язку в запасі;

- проходження служби у військовому резерві;

- дотримання правил військового обліку.

Згідно п. 9 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року № 389, військові комісаріати відповідно до покладених на них завдань, в тому числі ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних.

ОСОБА_1 , звільнений зі служби 08.09.2015 року, отримавши військовий квиток 05.10.2015 року, протягом періоду, що тривав до 08.02.2018 року (час прибуття до Приморського РВК м. Одеси), тобто протягом 2 років 4 місяців 3 днів, не виконував вимоги вищезазначеного законодавства України, не дотримувався правил військового обліку, внаслідок чого протягом зазначеного часу не приступив до виконання військового обов`язку в запасі, що, в свою чергу, фактично позбавило Приморський районний військовий комісаріат міста Одеси можливості протягом зазначеного строку здійснювати належне ведення військового обліку відповідно до покладених завдань.

Крім того, суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи на час звільнення зі служби співробітником правоохоронного органу, повинен був знати вимоги законодавства України, також він є військовозобов`язаним та при постановці на військовий облік був ознайомлений з правилами військового обліку, окрім того, ОСОБА_1 після офіційного опублікування в грудні 2016 року Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 року № 921, повинен був знати його зміст.

Зокрема, відповідно до ст. 57 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

ОСОБА_1 , лейтенанту запасу, було відомо про необхідність дотримання правил військового обліку та про наявність в нього обов`язку після звільнення з органів МВС прибути до військового комісаріату для постановки на військовий облік військовозобов`язаних. Проте, знаючи зазначену обставину, ОСОБА_1 протягом 2 років 4 місяців 3 днів не прибував до військового комісаріату для постановки на військовий облік, що свідчить про вчинення ним триваючого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 КУпАП.

Тому, 22.02.2018 року, після виявлення факту вчинення ОСОБА_1 триваючого адміністративного правопорушення, провідним спеціалістом управління ОСОБА_2 було складено протокол № юр/949/2 про адміністративне правопорушення відносно факту несвоєчасного прибуття лейтенанта запасу ОСОБА_1 до Приморського РВК м. Одеси для постановки на військовий облік та передано його на розгляд військового комісара, який 28.02.2018 року виніс постанову № юр/1018 по справі про адміністративне правопорушення, якою постановив накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85 грн.

Позивач також вважає, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода у розмірі 10 000 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В свою чергу, п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з підстав, наведених ОСОБА_1 у своєму позові, з урахуванням предмету спору, позивачем не було надано до суду доказів щодо нанесення йому будь-яких душевних страждань, пережитих ним моральних хвилювань та психологічного стресу, також позивачем не надано до суду доказів приниження його честі та гідності, чи будь-яких інших доказів з цього питання.

Також позивач, розрахувавши на власний розсуд суму компенсацій моральної шкоди у сумі 10000 грн., жодним чином не наводить доказів її залежності від характеру та обсягу страждань, які, на його думку, він отримав внаслідок дії відповідача, а також не надає жодного обґрунтування вказаної суми.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В розумінні наведеної норми вбачається, що позивачем також не було доведено у своєму позові та додатках до нього своєї вимоги щодо стягнення з Приморського РВК м. Одеси на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн., зокрема доказу про стягнення відшкодування саме у цьому розмірі.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, оскільки оскаржуване рішення винесено з дотриманням вимог діючого законодавства, відтак, законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2-14, 19-20, 72-77, 90, 139, 159, 162, ч. 4 ст. 229, 241-246, 250 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приморського районного військового комісаріату міста Одеси про визнання противоправною та скасування постанови, стягнення моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.
Повний текст рішення виготовлений 25 травня 2018 року.

Суддя

24.05.2018