Справа № 596/2089/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2816/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Чигер І.І.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2018 року (прийняте у смт. Гусятин суддею Митражик Е.М. о 15 год. 27 хв.; повний текст складено 24.02.2018) в адміністративній справі № 596/2089/17 за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області із вказаним позовом, у якому просив:

- визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області (далі УПСЗН Гусятинської РДА) щодо відмови у встановленні йому статусу жертви нацистських переслідувань, як дитини, яка народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт відповідно до статті 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» № 1584-III від 23 березня 2000 року (далі Закон № 1584-III);

- зобовязати УПСЗН Гусятинської РДА встановити йому статус жертви нацистських переслідувань як дитини, яка народилася в місцях відбування батьком примусових робіт відповідно до статті 4 Закону № 1584-III та видати відповідне посвідчення.

Позов обґрунтовував тим, що він є сином ОСОБА_5, який 20.01.1943 загинув внаслідок нещасного випадку під час заготівлі лісу при виконанні примусових робіт на фашистську Німеччину, що підтверджується наявними документами.

Всупереч зазначеному та постанові Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30.10.2017, якою відповідача зобовязано розглянути питання про надання йому статусу жертви нацистських переслідувань як дитині, яка народилася в місцях відбування батьком примусових робіт, і прийняти рішення згідно Закону № 1584-III, відповідач неправомірно відмовив у наданні зазначеного статусу, покликаючись на відсутність документів, які передбачені пунктом 2 Порядку виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань, затвердженим постановою КМУ від 27.09.2000 № 1467 (далі Порядок).

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, його оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права. Тому просив скасувати це рішення і прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що суду було надано достатньо доказів щодо факту його народження в місцях відбування батьком примусових робіт, відтак висновок суду, що такий факт не був встановлений в судовому порядку, є помилковим. Суд першої інстанції безпідставно не врахував письмових пояснень свідків, завірених посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими стверджуються обставини примусової праці його батька під час окупаційного режиму в роки Другої світової війни.

У судовому засіданні апелянт та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги із зазначених вище підстав; просять позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_2, вважаючи, що він має право на отримання статусу жертви нацистських переслідувань, неодноразово звертався, зокрема, до УПСЗН Гусятинської РДА стосовно надання йому цього статусу, однак отримував з цього питання відмови. Вважаючи такі відмови неправомірними, ОСОБА_2 у лютому 2017 року оскаржив їх до суду.

Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2017 року в справі № 596/319/17 його позов задоволено частково.

Зобовязано УПСЗН Гусятинської РДА розглянути питання про надання йому статусу жертви нацистських переслідувань, а саме: дитини, яка народилася в місцях примусового тримання її батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, та прийняти рішення згідно Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

На виконання цього судового рішення відповідач листом за № 05-32/2896 від 02.11.2017 повідомив ОСОБА_2 про розгляд питання про надання йому статусу жертви нацистських переслідувань та запропонував в разі наявності подати підтверджуючі документи.

А листом № 05-32/2971 від 10.11.2017 відповідач відмовив ОСОБА_2 у наданні статусу жертви нацистських переслідувань як дитини, яка народилася в місцях примусового тримання її батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, оскільки останнім не подано документів, передбачених в пункті 2 Порядку.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 для встановлення йому статусу жертви нацистських переслідувань як дитини, яка народилася в місцях примусового тримання її батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт відповідно до статті 4 Закону № 1584-III, не надав жодного документа із вичерпного переліку пункту 2 Порядку, а тому відмова УПСЗН Гусятинської РДА у встановленні йому такого статусу є правомірною.

Крім того, в матеріалах справи є листи-відповіді:

- управління Служби безпеки України в Тернопільській області № Ш-3/10 від 29.05.2001 на заяву ОСОБА_2 щодо видачі довідки про підтвердження факту загибелі на примусових роботах ОСОБА_5 під час окупації області фашистсько-німецькими військами, яким повідомляється, що в архіві управління відсутні будь-які відомості даного приводу, а тому рекомендується йому звернутися до державного архіву Тернопільської області;

- державного архіву Тернопільської області № Ш-21/05-13 від 26.03.2015, яким повідомляється, що в документах держархіву Тернопільської області відомостей про перебування на примусових роботах у Німеччині ОСОБА_5 не виявлено.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону № 1584-III жертви нацистських переслідувань особи, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму.

Згідно із статтею 4 Закону № 1584-III особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, є, зокрема, діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт.

Порядком виготовлення та видачі посвідчень, листів талонів на право одержання пільгових проїзних документів (квитків) жертвам нацистських переслідувань, затвердженим Постановою КМУ від 27 вересня 2000 року № 1467 визначено, що посвідчення жертви нацистських переслідувань (далі посвідчення) є документом, що підтверджує статус жертви нацистських переслідувань і її право на отримання відповідних пільг згідно із Законами України «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про податок з доходів фізичних осіб», іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту другого Порядку посвідчення видаються особам, які відповідно до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» визнані такими, що належать до числа жертв нацистських переслідувань на підставі одного з таких документів:

- довідки, виданої органами служби безпеки, державними архівами, архівами МВС, Міноборони, архівними установами інших держав;

- довідки Військово-медичного музею колишнього СРСР (м. Санкт-Петербург);

- довідки Міжнародної служби розшуку Червоного Хреста;

- довідки з архівів-музеїв, утворених в місцях розташування колишніх фашистських концтаборів (Освенцім, Бухенвальд, Дахау, Маутхаузен, Равенсбрюк та інші), гетто та інших місцях примусового тримання і примусових робіт у роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також архівів іноземних антифашистських організацій;

- довідки Комісії у справах колишніх партизанів Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років при ОСОБА_6 України.

В окремих випадках посвідчення можуть видаватися також на підставі документів, які містять необхідні відомості про факт нацистських переслідувань, а саме:

- довідки, витягу з документів особової справи за місцем роботи;

- довідки з книг руху вихованців дитячих закладів із зазначенням назви цих закладів та часу перебування в них особи, яка звернулася за отриманням посвідчення;

- свідчення іноземних громадян, які проживають нині у Федеративній Республіці Німеччині або в інших державах, про нацистські переслідування особи, яка звернулася за отриманням посвідчення,засвідчених за місцем проживання у відповідних державних органах цих країн.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 народився 21.07.1941 в с. Яблунів Гусятинського району Тернопільської області, на окупованій на той час німецько-фашист-ськими військами території; у свідоцтві про народження серії ІІІ-УР № 123554 від 13.10.1961, його батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

Батько позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на той час за вказаним місцем відбував примусові роботи на фашистську Німеччину із заготівлі лісу, де загинув 20.01.1943 внаслідок нещасного випадку на цих роботах, працюючи лісорубом.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема:

- довідками Яблунівської сільської ради від 28.01.2000 № 24, від 28.03.2014 № 65, від 05.05.2014 № 337;

- письмовими свідченнями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для Федерального відомства страхування службовців Федеративної Республіки Німеччини; письмовими свідченнями ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12;

- листом Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України від 29 липня 2005 року за № 712/СБС/19-091-49761;

- рішенням соціального суду землі Північний Рейн-Вестфалія від 15.10.2004;

- листом-відповіддю районного управління страхового товариства Вілефельд від 20.01.2004 на імя ОСОБА_7;

- листом-відповіддю Українського національного фону «Взаєморозуміння і примирення» при Кабінеті Міністрів України від 27.06.2001 № 04/1647-01 на імя ОСОБА_2;

- листом-відповіддю Посольська Федеративної Республіки Німеччини від 19.03.1997 на імя ОСОБА_2;

- листом-відповіддю Відомства Федерального Канцлера за № 431-К-101 048/16/0001 від 12.01.2017.

Крім того, у звязку зі смертю батька позивача ОСОБА_5 під час відбування примусових робіт на фашистську Німеччину мати позивача ОСОБА_7 отримувала пенсію від головної установи із соціального страхування у Варшаві, у відділенні у Львові Фонду соціальних виплат по нещасних випадках.

Зазначені докази, на переконання суду, належним чином підтверджують народження позивача в місцях і під час відбування його батьком примусових робіт на фашистську Німеччину, а тому позов підлягає частковому задоволенню у спосіб визнання дій відповідача протиправними та зобовязання його встановити позивачу статус жертви нацистських переслідувань як дитини, яка народилася в місцях відбування батьком примусових робіт, при тому, що вимоги про видачу відповідного посвідчення є надлишковими і є похідними від основних вимог, тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Разом з тим, лист-відповідь державного архіву Тернопільської області № Ш-21/05-13 від 26.03.2015, яким повідомляється, що в документах держархіву Тернопільської області відомостей про перебування на примусових роботах у Німеччині ОСОБА_5 не виявлено, цих висновків не спростовує, оскільки, як зазначено вище, останній перебував на примусових роботах не у Німеччині, а на окупованій території Тернопільської області.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та помилкове застосування судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2018 року в адміністративній справі № 596/2089/17 скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні йому статусу жертви нацистських переслідувань, як дитини, яка народилися в місцях відбування батьком примусових робіт.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області встановити ОСОБА_2 статус жертви нацистських переслідувань як дитини, яка народилася в місцях відбування батьком примусових робіт відповідно до статті 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_13
судді ОСОБА_14
ОСОБА_15
Постанова складена у повному обсязі 04 червня 2018 року.