Справа № 595/480/18
Суддя: Федорончук В. Б.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 595/480/18
Провадження 2-а/595/8/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2018

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді Федорончука В.Б.,

при секретарі Ковалівському Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бучачі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування постанови серії БР №061069 від 26.03.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що постановою інспектора Тлумацького ВП у Івано-Франківській області від 26.03.2018 року, його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, за те, що 26.03.2018 року, о 9 год. 13 хв. він ніби-то керував автомобілем та не надав перевагу в русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переході, за що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 255 гривень штрафу. Дані, викладені в постанові, не відповідають дійсності, оскільки інспектор поліції дійсно зупинив автомобіль під його керуванням і вказав на те, що він ніби-то керував автомобілем з не ввімкненим ближнім світлом фар, а притягнув його до відповідальності за ненадання переваги пішоходам на переході , хоч в місці зупинки не було пішохідного переходу. Оскільки в його автомобілі були свідки, які могли спростувати твердження інспектора, він попросив інспектора надати йому можливість надати пояснення з приводу ніби-то вчиненого ним правопорушення, однак інспектор у цьому відмовив, чим грубо порушив вимоги ч. 1 ст. 268 КупАП. Після цього інспектор у службовому автомобілі виніс оскаржувану постанову. На прохання ознайомити його із змістом постанови, повідомив, що постанову надішле поштою. 30.03.2018 року він отримав постанову серії БР №061069, з якої дізнався, що на нього накладено стягнення за зовсім інше правопорушення, ніж те, на яке йому вказував інспектор.

Вважає, що оскаржувана постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання, є незаконно, а тому підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, однак останній подав заяву, в якій вказав, що позов підтримує і просить суд справу розглядати у його відсутності.

Відповідач представник Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.03.2018 року відносно позивача ОСОБА_1 інспектором Тлумацького ВП в Івано-Франківській області винесено постанову серії БР №061069, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

При цьому, в постанові зазначено, що ОСОБА_1 26 березня 2018 року, о 09 год. 13 хв., керував автомобілем та не надав перевагу в русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переході, в результаті чого його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя і пята статті 122КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням, наведеним у статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В даному випадку оскаржуваною постановою серії БР №061069 від 26 березня 2018 року позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за порушення правил в сфері регулювання дорожнього руху, а саме за те, що він не надав перевагу в русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переході.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, позивача було зупинено за те, що він керував автомобілем з не ввімкненим ближнім світлом фар, що не відповідає фабулі винесеної постанови.

Положеннями частини 1 статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надані суду докази на обґрунтування наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

За встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин суд приходить до переконання, що у справі немає доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а відповідач при розгляді справи не здійснив своєчасного, всебічного, повного та обєктивного з`ясування обставин справи.

Водночас позовна вимога ОСОБА_1 про закриття провадження у справі є безпідставною, оскільки адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 6-9, 73,77, 242-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову серії БР№061069, винесену 26 березня 2018 року інспектором Тлумацького ВП у Івано-Франківській області, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, скасувати.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_3