Справа № 826/3279/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 червня 2018 року № 826/3279/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Метшрот»
доДержавної фіскальної служби України
провизнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Метшрот» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, у якому просило:

- скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України №511585/39844977 від 29 грудня 2017 року про відмову в реєстрації податкової накладної №224 від 24 листопада 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України №10057/39844977 від 25 січня 2017 року про відмову у задоволенні скарги на рішення комісії Державної фіскальної служби України №511585/39844977 від 29 грудня 2017 року;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну виписану товариством з обмеженою відповідальністю «Метшрот» за №224 від 24 листопада 2017 року в Єдиному державному реєстрі податкових накладних номер квитанції №.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що комісією Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, було прийнято рішення від 29 грудня 2017 року № 511585/39844977 про відмову у реєстрації податкової накладної № 224 від 24 листопада 2017 року, яке, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки платником податків надано всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарських операцій за вказаною податковою накладною в рамках договору поставки № 34/17 від 20 вересня 2017 року.

В судове засідання 19 квітня 2018 року прибув представник позивача, представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про розгляд справи без уповноваженого представника чи відкладення розгляду справи не надходило.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, заявив клопотання про закінчення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову з наступних підстав.

Заперечення відповідача мотивовані тим, що після надходження податкової накладної до ДФС України в автоматизованому режимі здійснюється її розшифрування та проводяться перевірки відповідності такої податкової накладної критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення реєстрації податкових накладних відповідно до вимог Податкового кодексу України та у разі зупинення реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної.

Враховуючи наявне клопотання представника позивача та неявку в судове засідання представника відповідача, суд вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до контракту №10/10/2016 від 10 жовтня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Метшрот» є оптовим імпортером товару найбільшого в Республіці Польща виробника м'яса птиці та м'ясних виробів з нього, компанії створеної за законодавством Республіки Польща «CENDROV S.A».

Товариством з обмеженою відповідальністю «Мештрот» укладено з товариством з обмеженою відповідальністю «Мега Ексім Рітейл», як з одним з контрагентів на продаж м'яса курячого імпортованого позивачем з Республіки Польща, договір поставки №34/17 від 20 вересня 2017 року. За пунктом 5.2 зазначеного договору поставки №34/17 від 20 вересня 2017 року базовою умовою поставки визначено склад позивача.

За договором поставки №34/17 від 20 вересня 2017 року покупцю систематично продавалось м'ясо куряче механічної обвалки (фарш). Факт відвантаження зазначеного товару стверджується видатковою накладною №184 від 04 жовтня 2017 року, видатковою накладною №189 від 19 жовтня 2017 року, видатковою накладною №196 від 26 жовтня 2017 року, видатковою накладною №204 від 10 листопада 2017 року, видатковою накладною №199 від 09 листопада 2017 року, видатковою накладною №207 від 16 листопада 2017 року і видатковою накладною №214 від 24 листопада 2017 року.

Державною фіскальною службою України не оспорювався факт, що зміст вказаного договору поставки і видаткових накладних повністю відповідав вимогам до первинного бухгалтерського документу згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За фактом господарських операцій за видатковими накладним №184 від 04 жовтня 2017 року, №189 від 19 жовтня 2017 року, №196 від 26 жовтня 2017 року, №204 від 10 листопада 2017 року, №199 від 09 листопада 2017 року №207 від 16 листопада 2017 року і №214 від 24 листопада 2017 року позивачем виписано податкові накладні №182 від 04 жовтня 2017 року, №184 від 19 жовтня 2017 року, №204 від 26 жовтня 2017 року, №208 від 01 листопада 2017 року, №210 від 09 листопада 2017 року, №212 від 10 листопада 2017 року, №214 від 16 листопада 2017 року та №224 від 24 листопада 2017 року відповідно.

Виписані позивачем податкові накладні №182 від 04 жовтня 2017 року, №184 від 19 жовтня 2017 року, №204 від 26 жовтня 2017 року, №208 від 01 листопада 2017 року, №210 від 09 листопада 2017 року, №214 від 16 листопада 2017 року зареєстровані Державною фіскальною службою України в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У той же час, реєстрація виписаних податкових накладних №212 від 10 листопада 2017 та №224 від 24 листопада 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинено відповідачем.

Підстави зупинення є аналогічними для вищезазначених податкових накладних, визначені в квитанціях про реєстрацію податкових накладних, а саме: «податкова накладна відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеної пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної… за результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товару згідно УКТ ЗЕД: 0207».

Позивачем по факту зупинення відповідачем реєстрації податкових накладних №212 від 10 листопада 2017 року та №224 від 21 листопада 2017 року подано пояснення та копії необхідних документів.

Надалі комісія Державної фіскальної служби України стосовно податкової накладної №212 від 10 листопада 2017 року прийняла рішення від 01 грудня 2017 року №349942/39844977 про реєстрацію податкової накладної.

Проте, за аналогічних доводів позивача за податковою накладною №224 від 24 листопада 2017 року, комісією Державної фіскальної служби України прийнято рішення від 29 грудня 2017 року №511585/39844977 про відмову в реєстрації податкової накладної.

Підставою до зазначеного рішення відповідач зазначає: «надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією Державної фіскальної служби рішення про реєстрацію податкової накладної…».

Вказане рішення комісії Державної фіскальної служби України від 29 грудня 2017 року за №511585/39844977 позивачем оскаржене листом за вихідним №050118-4 від 05 січня 2018 року.

Однак рішенням Комісії з питань розгляду скарг Державної фіскальної служби України від 25 січня 2018 року №10057/39844977 зазначену скаргу позивача залишено без задоволення.

Вважаючи вказані рішення необґрунтованими та таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

У розумінні підпункту 14.1.60 пункту 14 статті 14 Податкового кодексу України (далі -ПК України, у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Таким органом центральної виконавчої влади, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року № 236, є Державна фіскальна служба України.

Згідно з підпунктом «а», «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

У свою чергу, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми пункту 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (п. 188.1 ст. 188 ПК України).

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами пункту 74.2 статті 74 ПК України в Єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики (п.74.3 ст. 74 ПК України).

У відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» (далі - Порядок № 1246) податкова накладна - це електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 01.07.2015); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; дотримання вимог Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

За результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (п.13 Порядку № 1246).

Аналогічні норми містяться і у пункті 201.16 статті 201 ПК України, згідно якого реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації. У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як вбачається зі змісту квитанцій від 11 грудня 2017 року, контролюючим органом було сформовано висновок про відповідність податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних в ЄРПН, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 року № 567.

Водночас, у вищевказаній квитанції фіскальним органом запропоновано платнику податків надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН відповідно до пункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України, вичерпний перелік яких встановлено наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 року № 567

Так, наказ Міністерства фінансів України від 13.06.2017 року № 567, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.06.2017 року за № 753/30621 (далі - Наказ № 567), містить у собі пункт 4 наступного змісту: «Державній фіскальній службі України: до 25.06.2017 здійснити аналіз ефективності застосування Критеріїв оцінки та у п'ятиденний строк надати пропозиції Міністерству фінансів України стосовно їх удосконалення; щокварталу до п'ятого числа першого місяця наступного кварталу надавати пропозиції Міністерству фінансів України для удосконалення Критеріїв оцінки».

Натомість, критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджені наказом № 567 містять пункт 4 наступного змісту: «Інформація за встановленою формою подається платником податку в електронному вигляді засобами електронного зв'язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та нормативно-правового акта щодо порядку обміну електронними документами з контролюючими органами. ДФС постійно розміщує на офіційному веб-сайті відомості щодо засобів електронного зв'язку, якими може подаватися інформація за встановленою формою».

У свою чергу, у відповідності до підпункту 201.16.2 пункту 201.16 статті 201 ПК України письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті «в» підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. Зазначена комісія приймає рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок роботи комісії визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних приймається та надсилається платнику податку протягом п'яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та документів, поданих відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту (пп. 201.16.3 п. 201.16 ст. 201 ПК України).

Суд встановив, а представник відповідача не спростував той факт, що позивач в порядку, визначеному пп. 201.16.2 п. 201.16 ст. 201 ПК України, надав Державній фіскальній службі України копії документів по спірних господарських операціях та податковій накладній, що підтверджується повідомленнями щодо подачу документів про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК №224 від 24.11.2017 року, реєстрація якої згідно квитанції № 1 від 11.12.2017 року була зупинена.

Абзацом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року № 190 «Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації» (далі - Постанова № 190) передбачено, що комісія Державної фіскальної служби (далі - комісія ДФС) приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації на підставі отриманих від платника податку на додану вартість відповідно до підпункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України письмових пояснень щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, та/або копій документів, які платник податку має право подати до органу Державної фіскальної служби протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування.

Згідно з абзацом 2 Постанови № 190 підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Незважаючи на надані позивачем копії документів, які, на думку суду, підтверджують факт придбання та реалізації товару з відповідними кодами УКТ ЗЕД, відповідачем прийнято рішення від 29 грудня 2017 року № 511585/39844977 про відмову в реєстрації податкової накладної від 24 листопада 2017 року № 224 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Водночас, з тексту прийнятого Комісією рішення від 29 грудня 2017 року № 511585/39844977 вбачається, що останнє не містить конкретної інформації щодо причин та підстав для прийняття такого рішення, а лише містить загальні посилання на те, що причиною його прийняття є: надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Крім того, у рішенні від 29 грудня 2017 року № 511585/39844977 не зазначено, які саме документи складені з порушенням законодавства та яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішення Державної фіскальної служби України від 29 грудня 2017 року № 511585/39844977 про відмову у реєстрації податкової накладної як протиправного, а також для скасування похідного від нього рішення Державної фіскальної служби України від 25 січня 2018 року № 10057/39844977 за результатами розгляду скарги платника податку.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Державної фіскальної служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 24 листопада 2017 року № 224, подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Метшрот», суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права.

Відповідно до абзацу 5 п. 5 рішення Конституційного суду України від 16.04.2010 року № 7-рп/2009 (справа №1-9/2009), права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження, це повноваження суб'єкта владних повноважень, закріплені у законодавстві, обирати у конкретній ситуації між альтернативами управлінськими рішеннями, кожне з яких є правомірним.

Зокрема, у своєму рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року).

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії»).

Також, суд зауважує, що статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику названого Суду як джерело права.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадках встановлення порушення прав позивача зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти будь-які дії.

Суд звертає увагу на приписи підпункту 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 ПК України, згідно яких податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в Єдиному реєстрі податкових накладних було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій: а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачем не доведено правомірність рішень його Комісії від 29 грудня 2017 року № 511585/39844977 та від 25 січня 2018 року № 10057/39844977, суд вважає за необхідне зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 224 від 24 листопада 2017 року, складену Товариством з обмеженою відповідальністю «Метшрот».

В силу частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 244, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Метшрот» задовольнити.

Скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України №511585/39844977 від 29 грудня 2017 року про відмову в реєстрації податкової накладної №224 від 24 листопада 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України №10057/39844977 від 25 січня 2017 року про відмову у задоволенні скарги на рішення комісії Державної фіскальної служби України №511585/39844977 від 29 грудня 2017 року.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України вчинити дії щодо реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкову накладну виписану товариством з обмеженою відповідальністю «Метшрот» за №224 від 24 листопада 2017 року в Єдиному державному реєстрі податкових накладних номер квитанції №.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метшрот» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 4, корпус 2, офіс 225 ) судові витрати у розмірі 5286,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (місцезнаходження: 04655, м. Київ, Львівська площа, 8, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко