Справа № 803/2006/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2953/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Попка Я.С.
суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.
за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року, ухвалене суддею Ковальчук В.Д., м. Луцьк, у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

28.12.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 , в якому, із урахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати бездіяльність відповідачів протиправною щодо невиплати йому підйомної допомоги та зобов`язати відповідачів вжити заходи щодо здійснення зазначеної виплати.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року в задоволенні позовних відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що саме з 31 січня 2017 року передбачена виплата підйомної допомоги військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, яким не визначено пункту постійної дислокації, зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), що виплачується один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини. Оскільки ОСОБА_1 прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини польова пошта НОМЕР_4 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), якій не визначено місця постійної дислокації, тому у позивача з часу його призначення на посаду командира кулеметного відділення штурмової роти цієї військової частини, а саме з 23.05.2016 року по 07.01.2017 року, до часу самовільного залишення цієї військової частини, не виникло право на отримання підйомної допомоги, виплата якої на той час не була передбачена.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, винесеним із неправильним та неповним дослідженням доказів і встановленням обставин у справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що на момент прийняття Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 року №370, не було відносин, пов`язаних із створенням військових частин в авральному порядку. По цій причині законодавець не передбачив положення про створення військових частин без пункту постійної дислокації. Ці відносини виникли під час здійснення Російською Федерацією військової агресії на Україну, у ході якої була анексована частина території України (півострів Крим) та створений перманентний військовий конфлікт на Донбасі, який продовжується і наразі. Саме в цей період, народ України, проявляючи самоорганізованість, почав створювати військові формування, що протидіяли цій агресії, так звані добробати. Згодом ці добробати вливались до воєнізованих формувань України, яким присвоювались номера та назви новостворених військових частин. Однак, присвоївши новому військовому утворенню назву військової частини, це не гарантувало, що ця військова частина відповідала всім вимогам, які пред`являлись до військової частини. Після цього присвоєння йшов процес уніфікації нового утворення до стандартів військової частини. У ситуації з військовою частиною НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), то добровольчий батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 » («Донбас-Україна») ввійшов в склад ЗСУ. Після цього почався процес переведення цього воєнізованого формування в канони ЗСУ, який не завершився ще поданий час. Також у ситуації із добробатами, які вливались в ЗСУ, виконувалась державою політика і щодо рівності військовослужбовців цих частин із іншими військовими частинами, що мають пункти постійної дислокації, щодо їх соціальної захищеності. Саме з цією метою були внесені зміни в Інструкцію про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 року №370, яким положення про підйомну допомогу почало поширюватись і на військовослужбовців військових частин, яким пункти постійної дислокації не визначено.
Вважає, що трактування положень Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 року №370, у рішенні суду першої інстанції суперечить положенням частини 1, 2 ст.8 Конституції України.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 27 квітня 2016 року уклав контракт про проходження військової служби з Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_5 (польова пошта НОМЕР_4 ) та проходив військову службу на посаді «курсант» у цій військовій частині, про що свідчить військовий квиток позивача серії НОМЕР_6 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_7 ) від 23.05.2016 року №138 ОСОБА_1 було зараховано з 23.05.2016 року до списків особового складу цієї військової частини та призначено на посаду командира кулеметного відділення штурмової роти військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), як такого, що прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
Позивач, вважаючи, що має право на отримання підйомної допомоги з 23.05.2016 року у зв`язку із зміною свого місця проживання (село Гірки Любешівського району Волинської області) та проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) у місті Лозова Харківської області, подав на урядову «гарячу лінію» заяву №2 щодо виплати підйомної допомоги від 15.09.2017 року. У цій заяві позивач вказує на те, що військова частина НОМЕР_8 (польова пошта НОМЕР_2 ) неодноразово змінювала місця тимчасової дислокації у зв`язку із активною участю в зоні бойових дій на території проведення антитерористичної операції, а тому відповідно до Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 року №370, набув право на отримання підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення. Однак, за час служби виплату йому підйомної допомоги не здійснено, а тому просив здійснити виплату йому підйомної допомоги у відповідності до положень вказаної Інструкції.
На зазначену заяву фінансово-економічне управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України за підписом заступника начальника цього управління полковника Ніколко Ю.М. надіслало позивачу лист від 02.10.2017 року №116/14/1/3560, в якому повідомило ОСОБА_1 про те, що підйомна допомога виплачується військовослужбовцям, які прийняті на військову службу із запасу і закінчили військові коледжі або навчальні центри (навчальні підрозділи) сержантського складу та після закінчення цих закладів призначені у інші військові частини, розташовані поза пунктом їх постійного проживання, до прийняття на військову службу. Крім того, у цьому листі зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2017 року №1 ОСОБА_1 було виведено в розпорядження командира військової частини як такого, що самовільно залишив військову частину з 07.01.2017 року. Також позивачу було запропоновано для з`ясування права щодо отримання підйомної допомоги звернутися до фінансово-економічної служби військової частини за місцем проходження військової служби.
Згідно преамбули Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Положеннями ч.1 ст.12 вказаного Закону встановлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 даного Закону дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Пунктом 1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (п.2 ст.9 Закону).
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (п.4 ст.9 Закону).
Згідно підпункту 1 пункту 3 статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Порядок виплати підйомної допомоги врегульований Інструкцією про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370 (далі Інструкція №370).
Відповідно до підпункту 1 Інструкції №370 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто з 23.05.2016р. по 31.01.2017р.) особам офіцерського складу (далі офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу* зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення. *Тут і в наступних пунктах Інструкції мається на увазі місце постійної дислокації військових частин і підрозділів, що встановлюється відповідними командирами (начальниками) в межах наданих їм прав.
Із матеріалів справи видно, що у заяві щодо виплати підйомної допомоги від 15.09.2017 року ОСОБА_1 зазначає, що військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) за час проходження в ній військової служби неодноразово змінювала місця тимчасової дислокації у зв`язку із активною участю в зоні бойових дій на території проведення антитерористичної операції.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в такому разі підйомна допомога не виплачується військовослужбовцям у зв`язку із зміною тимчасового місця дислокації військової частини (підрозділу), а виплачується у зв`язку зі зміною постійного місця дислокації військової частини.
Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 20.12.2016 року №699 з 31 січня 2017 року набрала чинності нова редакція Інструкції №370, пункт перший якої доповнено абзацом другим та третім, відповідно до яких в особливий період та під час проведення антитерористичної операції офіцерам і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, що були сформовані в цей період (та яким не визначено пункту постійної дислокації), зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), підйомна допомога виплачується один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини. Якщо місце проживання військовослужбовців, зазначених в абзаці другому цього пункту, не змінилося, підйомна допомога не виплачується. У цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне місце проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини.
Отже, саме з 31 січня 2017 року передбачена виплата підйомної допомоги військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, яким не визначено пункту постійної дислокації, зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), що виплачується один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини.
Згідно листа військової частини НОМЕР_9 від 18 жовтня 2017 року №1314/21/1606, адресованому командиру військової частини НОМЕР_1 , виплата підйомної допомоги військовослужбовцям, які призначені на відповідні посади та вступили до їх виконання у військових частинах, яким не визначено місце постійної дислокації, до 30.01.2017 року здійснюється у відповідності до наказу Міністерства оборони України від 22.10.2001 року №370, яким на той час її виплата не передбачена. У зв`язку з цим командиру військової частини НОМЕР_8 повернуто роздавальну відомість на виплату підйомної допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини польова пошта НОМЕР_4 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), якій не визначено місця постійної дислокації, тому у позивача з часу його призначення на посаду командира кулеметного відділення штурмової роти цієї військової частини, а саме з 23.05.2016 року по 07.01.2017 року, до часу самовільного залишення цієї військової частини, не виникло право на отримання підйомної допомоги, виплата якої на той час не була передбачена.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності відповідачів протиправною щодо невиплати йому підйомної допомоги та зобов`язання відповідачів вжити заходи щодо здійснення зазначеної виплати є безпідставними, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні таких.
Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року у справі №803/2006/17 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 22.05.2018р.