Справа № 826/4232/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4232/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними дій та скасування рішення від 21.02.2017, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Деснянському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, про:

- визнання неправомірними дій державної податкової інспекції у Деснянському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо переведення з 01.04.2013 позивача зі спрощеної системи оподаткування на загальну систем оподаткування доходів фізичних осіб;

- визнання протиправним та скасування рішення державної податкової інспекції у Деснянському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про виключення позивача з 01.04.2013 з реєстру платників єдиного податку.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням подальших уточнень, просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку від 20.12.2016 №052, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) є платником єдиного податку другої групи за ставкою платника єдиного податку - 20% до розміру мінімальної заробітної плати починаючи з 01.01.2012.

Державною податковою інспекцією у Деснянському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 22.08.2016 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

Перевіркою встановлено порушення платником єдиного податку ОСОБА_3 вимог глави першої, розділу XIV Податкового кодексу України та підпункту 296.1.1 пункту 296.1 статті 296, пунктів 291.4, 291.5 статті 291, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298, пункту 293.4 статті 293 Податкового кодексу України, а саме порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Деснянському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 21.11.2016 №10686/26-52-13-06/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки).

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято оскаржуване рішення від 21.02.2017 №319/26-52-13-02-38 про виключення фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з реєстру платників єдиного податку.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не погоджуючись з рішенням державної податкової інспекції у Деснянському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про виключення його з реєстру платників єдиного податку, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що в ході розгляду справи спростовано висновки ДПІ Деснянському районі ГУ ДФС у місті Києві про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог пункту 291.5 статті 291 та пункту 291.4 статті 294 Податкового кодексу України, підстави для анулювання його реєстрації платником єдиного податку з 01.04.2013 відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Статтею 291 Податкового кодексу України, (далі - ПК України), встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (п.291.2).

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п.291.3).

Не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп, за вимогами пп. 291.5.1 п. 291.5, суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють, зокрема, діяльність з надання послуг пошти (крім кур'єрської діяльності) та зв'язку (крім діяльності, що не підлягає ліцензуванню).

Як свідчать матеріали справи, позивач здійснював діяльність щодо здачі в оренду електронного обладнання-цифрових портів. Для здійснення господарської діяльності позивач орендував цифрову мережу відповідно до укладених договорів з власниками цифрової мережі. З метою забезпечення технічного обслуговування та функціонування мережі було укладено договори з ТОВ «Контент Делівері Нетворк», що є ліцензіатом НКРЗІ, має відповідні ліцензії оператора телекомунікацій. На підставі договорів № КНД-421-ДИК від 01.10.2014 та № ДСВ-421-СНД від 01.01.2015, ТОВ «Контент Делівері Нетворк» надавав позивачу у перевіряємому періоді послуги з технічного обслуговування та експлуатації цифрової мережі.

Відповідно до умов укладених договорів, саме ТОВ «Контент Делівері Нетворк» на платній договірній умові виконує для Замовника - ФОП ОСОБА_3 ряд робіт по технічному обслуговуванню та експлуатації мережі, та саме Товариство забезпечує підтримку в робочому стані обладнання та мережі Замовника, налаштування обладнання та ряд інших робіт.

У власні господарській діяльності позивач використовує орендовану мережу, на підставі укладених договорів оренди цифрової кабельної мережі з власниками мереж. Згідно умов даних договорів, позивач отримав у платне, строкове користування частину цифрової кабельної мережі, в тому числі технічне обладнання, що розташоване на ній.

Позивач, використовуючи орендовану мережу, надавав споживачам на підставі публічного договору-оферти, послуги оренди цифрового порту, що являється технічним устаткуванням та складовою частиною орендованої кабельної мережі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності:

- діяльність у сфері телекомунікацій з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про телекомунікації", надання послуг у галузі криптографічного захисту інформації (крім послуг електронного цифрового підпису) та технічного захисту інформації, за переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 та ч. 7 ст. 42 Закону України "Про телекомунікації", діяльність у сфері телекомунікацій здійснюється за умови включення до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, а у визначених законом випадках також за наявності відповідних ліцензій та/або дозволів.

Ліцензуванню підлягають такі види діяльності у сфері телекомунікацій:

1) надання послуг фіксованого телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку: місцевого; міжміського; міжнародного;

2) надання послуг фіксованого телефонного зв'язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв'язку: місцевого; міжміського; міжнародного;

3) надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку;

4) надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Отже, ч. 7 ст. 42 Закону України "Про телекомунікації" визначений вичерпний перелік видів діяльності у сфері телекомунікацій, які підлягають ліцензуванню.

Оскільки вид діяльності з надання послуг доступу до Інтернету та/або з технічного обслуговування та експлуатації власних телекомунаційних мереж, мереж ефірного теле- та радіомовлення, проводового радіомовлення, телемереж не входить до переліку видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, визначеному частиною сьомою статті 42 Закону України "Про телекомунікації", необхідність отримання ліцензії на вказаний вид діяльності відсутня (аналогічна позиція викладена у листі-роз'ясненні Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації http://nkrzi.gov.ua/index.php? r=site/index&pg=61&language=uk ).

Зважаючи на те, що відповідачем відповідно до первинних документів та з посиланням на них не встановлено надання позивачем передбачених ч. 7 ст. 42 Закону України "Про телекомунікації" послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж, які підлягають ліцензуванню, в той же час, послуги доступу до Інтернету та/або з технічного обслуговування та експлуатації власних телекомунаційних мереж, мереж ефірного теле- та радіомовлення, проводового радіомовлення, телемереж не входять до переліку видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, визначеному частиною сьомою статті 42 Закону України "Про телекомунікації", висновок ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві про порушення позивачем вимог п.291.5 ст.291 Податкового кодексу України є необґрунтованим та безпідставним.

Згідно з пп. 2 п 291.4 ст. 294 ПК України, суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема:

- друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

- обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

З приводу встановленого перевіркою порушення вимог підпункту другого пункту 291.4 статті 294 Податкового кодексу України щодо отримання доходу від юридичних осіб - неплатників єдиного податку товариства з обмеженою відповідальністю «Ай ті Фінанс» та товариства з обмеженою відповідальністю «Ю Пі Сістем» позивач пояснив, що був замовником послуг зазначених підприємств з приймання платежів на його користь від інших осіб (через відокремлені підрозділи та програмно-технічні комплекси самообслуговування) з подальшим зарахуванням на його поточний розрахунковий рахунок.

Вказані пояснення підтверджуються долученою до матеріалів справи копією договору №Фин/Ком-421/3 від 01.05.2013, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Ю Пі Систем» (фінансова установа) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Отримувач), відповідно до умов якого останній доручає, а фінансова установа приймає на себе зобов'язання через свої відокремлені підрозділи та/або структурні одиниці, у тому числі програмно-технічні комплекси самообслуговування, приймати від Платників (Споживачів) готівкові кошти у національній валюті (Платежі), як оплату за товари та/або роботи, та/або послуги, що надає Отримувач, або товари та/або роботи, та/або послуги, що надають треті особи, яких представляє Отримувач, та/або з якими у Отримувача оформлені відповідні договірні відносини та перераховувати отримані Платежі на поточний рахунок Отримувача на умовах і в порядку, визначених цим Договором.

Також позивачем надано до суду копії Актів про надання послуг згідно договору 14/10/14-32Т від 14.10.2014, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та Фінансовою компанією товариством з обмеженою відповідальністю «Ай ті Фінанс», а саме Акти: №3, №6, №7, №2 зі змісту яких вбачається, що Фінансова установа передає, а Отримувач приймає послуги з переказу коштів.

Також в матеріалах справи наявна копія договору від 22.10.2015 ТМ/291, укладеного між позивачем (Отримувач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Тріолан Мані» (Фінансова установа), відповідно до умов якого, Фінансова установа організовує та здійснює переказ коштів, внесених Платником до Фінансової установи на користь Отримувача, фіксуючи надходження платежів з використанням програмного забезпечення, здатного виконувати облік та реєстрацію транзакцій.

Таким чином, позивачем послуги юридичним особам - не платникам єдиного податку (товариству з обмеженою відповідальністю «Ю Пі Сістем», товариству з обмеженою відповідальністю «Ай ті Фінанс» та товариству з обмеженою відповідальністю «Тріолан Мані») не надавались, оскільки позивач був отримувачем, а не виконавцем послуг, а відтак суд вважає, що висновок контролюючого органу про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 підпункту другого пункту 291.4 статті 294 Податкового кодексу України є необґрунтованим та безпідставним, оскільки відповідачем в процесі проведення перевірки не досліджено дійсних характер відносин, що виникли між позивачем та зазначеними вище юридичними особами.

Податковим органом також зазначено, що позивачем при проведенні перевірки не надано контролюючому органу книгу обліку доходів, у результаті чого, у висновку рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку як причину, що є підставою для виключення з реєстру платників єдиного податку зазначено підпункт 296.1.1 пункту 296.2 статті 296 Податкового кодексу України.

Так, підпунктом 296.1.1 пункту 296.2 статті 296 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

У пункті 7 Порядку ведення Книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 19.06.2015 №579 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07.07.2015 за № 800/27245, встановлено, що Книги обліку зберігаються у платника податку протягом 3 років після виконання останнього запису.

Відповідно до статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Тобто, чинним законодавством встановлено, що у разі ненадання платником податків книги обліку доходів і витрат, до нього застосовуються штрафні санкції, передбачені статтею 121 Податкового кодексу України.

З аналізу норм податкового законодавства України, не вбачається такої підстави, як ненадання книги обліку доходів і витрат, яка могла б слугувати причиною для прийняття рішення щодо виключення платника податків з реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до п.п. 5, 9 пп. 298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України, платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:

- у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;

- у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення (п.299.11 ст.299 ПК України).

Враховуючи те, що в ході розгляду справи спростовано висновки ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог п.291.5 ст.291 та п. 291.4 ст.294 ПК України, підстави для анулювання його реєстрації платником єдиного податку з 01.04.2013 відсутні.

За наведеного, рішення від 21.02.2017 №319/26-52-13-02-38 про виключення ФОП ОСОБА_3 з реєстру платників єдиного податку підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.