Справа № 366/73/18
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 366/73/18 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Кучми А.Ю., Сорочка Є.О., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з п. 3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, Рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове Рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю з наступних підстав.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1), що підтверджується відповідним Посвідченням серії НОМЕР_2, виданим 10 жовтня 2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.6).

Позивачу з 29.09.2017 року встановлено другу групу інвалідності, причиною якої є захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується Експертним висновком від 13.09.2017 року №5351 та Довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 05.10.2017 року Серії АВ №0770114, копії яких також наявні в матеріалах справи (а.с. 11, 12).

Як вбачається з Протоколу засідання правління колгоспу ім. Комінтерну від 12.10.1992 року №13 та Довідки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій» від 31.01.2007 року №2 (а.с. 13-14), Позивач з 03.05. по 04.05.1986 року працював по вивозці тварин, майна колгоспників і допомозі в евакуації населення в селах Чорнобильського району Новошепеличі, Ладижичі, Залісся - зоні відчуження.

А як зазначено у Довідці Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій» від 30 червня 2017 року №5 (а.с.15), Колгосп ім. Комінтерну смт. Іванків утворився в 1923 році, Рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Комінтерну від 25.10.1992 року, оформленим Протоколом №6 від 25.10.1992 року, колгосп ім. Комінтерну перейменовано на Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Комінтерну. Рішенням загальних зборів членів Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Комінтерну від 01.03.2000 року, оформленим Протоколом № 2 від 01.03.2000 року, утворились три підприємства ПВКП «АВІС», СТОВ «ОБРІЙ», СГВК «Золотий колос». Рішенням загальних зборів членів сільськогосподарського виробничого кооперативу «Золотий колос» від 04.04.2001 року, оформленим Протоколом №2 від 04.04.2001 року, СГВК «Золотий колос» реорганізовано та приєднано до СТОВ «ОБРІЙ», який став правонаступником КСП «ім. Комінтерну». СТОВ «ОБРІЙ» зареєстровано Іванківською районною державною адміністрацією Київської області від 22.03.2000 року за номером 1 000177.

Позивач звернувся до Відповідача з Заявою про встановлення статусу інваліда війни, за результатами розгляду якої Листом від 09 січня 2018 року №01-3-46 Позивачу у зазначеному відмовлено.

Відповідно до частини другої ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (надалі - Закон № 3551-XII), до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з п. 9 частини першої ст. 7 Закону № 3551-XII, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Як зазначено в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року у справі № 537/6144/16-а за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, відповідно до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976 року; Наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року № 01, від 30.04.1986 року № 2, від 04.05.1986 року № 16, від 19.05.1986 року № 52 та ін.), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони. Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони, інвалідність яких пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини першої ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

А згідно з частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, першою засадою (принципом) адміністративного судочинства є саме верховенство права, якою, як зазначено частиною першою ст. 6 цього Кодексу, керується суд при вирішенні справи та відповідно до якої, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини другої ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з адміністративного позову, Позивач просить визнати протиправними дії Відповідача щодо відмови у видачі йому посвідчення інваліда війни згідно з п. 9 частини другої ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та зобов'язати Відповідача видати Позивачу посвідчення інваліда війни на підставі наданих документів відповідно до п. 9 частини другої ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

Оскільки Позивачу встановлено 2 групу інвалідності, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виходу для повного захисту інтересів Позивача за межі позовних вимог та визнання протиправними дій Відповідача щодо відмови у видачі йому посвідчення інваліда війни саме 2 групи згідно з п. 9 частини другої ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобов'язання Відповідача видати Позивачу посвідчення інваліда війни саме 2 групи на підставі наданих документів відповідно до п. 9 частини другої ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту», як єдиного належного способу захисту його прав.

Згідно з частиною другою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, вимоги якої Відповідачем не виконано.

Відповідно до частини першої ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права.

А згідно з частиною другою ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року скасовується та ухвалюється нове Рішення, яким адміністративний позов задовольняється повністю.

Відповідно до частини першої ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

А згідно з п. 2 частини п'ятої ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 9, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року скасувати, ухвалити нове Рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у видачі ОСОБА_2 посвідчення інваліда війни 2 групи відповідно до п. 9 частини другої ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області (код за ) видати ОСОБА_2 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) посвідчення інваліда війни 2 групи на підставі наданих документів, відповідно до п. 9 частини другої ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та в касаційному порядку оскаржена бути не може, крім передбачених п. 2 частини п'ятої ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України випадків.

Постанову складено у повному обсязі 22.05.2018 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Кучма А.Ю.

Сорочко Є.О.