Справа № 823/2024/18
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху

24 травня 2018 року справа № 823/2024/18
м. Черкаси
Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В. перевірено матеріали адміністративного позову у справі № 823/2024/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони Російської Федерації

про визнання фактів застосування примусових заходів медичного характеру, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, прийнято ухвалу.

23.05.2018 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони Російської Федерації, просить:

- визнати факт бездіяльності та зобов`язати вчинити дії командування в/ч НОМЕР_1 , командування в/ч п/п НОМЕР_2 та командування 340 окружного госпіталю радянсько-російських військ в Афганістані та факт не проведення службового розслідування щодо отримання психічної травми, контузії головного мозку, поранення, травми правого ребра щодо рядового в/ч п/п НОМЕР_1 ОСОБА_1 та не передачі матеріалів службового розслідування в Кабульську гарнізонну військову прокуратуру та Кабульський військовий трибунал, для проведення кримінального провадження;

- призначити амбулаторну комплексну психолого - психіатричну експертизу згідно статті 102 КАС України на предмет встановлення причинного зв`язку щодо не проведення службового розслідування психічної травми стосовно рядового в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 як потерпілого в/ч пп. 24872 в/ч НОМЕР_2 та 340 Окружного військового госпіталю пов`язаного з виконанням його службових обов`язків військової служби, а саме як агітатора взводу в/ч НОМЕР_3 , де в його обов`язок входила політична пропаганда комсомольської та комуністичної ідеології, проведення якої доручити Черкаській обласній психіатричній лікарні №1 за адресою:20708, м. Сміла, вул. Павлова, 46;

- визнати факт застосування примусових заходів медичного характеру, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби щодо рядового в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 в/ч пп. 24872, в/ч пп. 94777 та 340 Окружного військового госпіталю (Ташкент) незаконними, згідно статті 11 Закону «Про Збройні сили України», де є заборона створення і діяльності організаційних структур політичних партій і направити його справу до Черкаської військової гарнізонної прокуратури та Служби безпеки України на проведення кримінального провадження і перевірки фактів незаконного застосування заходів медичного характеру, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби щодо рядового в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 в/ч пп. 24872, в/ч пп. 94777 та 340 Окружного військового госпіталю.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали позовної заяви, варто зазначити, що вона не відповідає вимогам ст.160, ст.161 КАС України, а тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, з огляду на таке.

Згідно п.4 та п.5 ч.5 КАС України у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначаються докази, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до п.9 ч.5 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

КАС України (ч.1 ст.2) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. КАС України (ч.1, ч.2 ст.4) встановлено, що адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Згідно п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, зокрема у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому Кодексом (п.5 ч.1 ст.4 КАС України). Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п.9 ч.1 ст.4 КАС України).

Натомість, у визначенні у позові відповідачем Міністерства оборони Російської Федерації, позивачем не зазначено про які владно-управлінські функції йдеться стосовно суб`єкта владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України та про захист/відновлення якого права, інтересу позивача сформовано позовні вимоги в адміністративному позові.

Позивач просить зобов`язати вчинити дії командування в/ч НОМЕР_1 , командування в/ч п/п НОМЕР_2 та командування 340 окружного госпіталю радянсько-російських військ в Афганістані, проте не зазначає які саме дії кожного із них та не визначає в/ч НОМЕР_1 , в/ч п/п НОМЕР_2 та 340 окружний госпіталь радянсько-російських військ в Афганістані чи військові комісаріати у якості відповідачів, не вказує періоди. Похідною вимогою від вимоги про встановлення факту є направлення справи позивача до Черкаської військової гарнізонної прокуратури та Служби безпеки України на проведення кримінального провадження і перевірки фактів незаконного застосування заходів медичного характеру.

У позові не йдеться про звернення позивача (у тому числі у контексті досудового врегулювання спору) до відповідних правоохоронних органів та/або інших організацій щодо розслідування застосування примусових заходів медичного характеру та його ефективного проведення, зокрема з огляду на позицію ЄСПЛ у справах Khokhlich проти України, Rehbock проти Словенії, Labita проти Італії, Nevmerzhitsky проти України, Harkmann проти Естонії, Кучерук проти України, Горшков проти України, А. Руденко проти України (йдеться про питання, що стосуються прав психічно хворих, неосудних та обмежено осудних осіб у цивільних та кримінальних справах). В практиці ЄСПЛ з розгляду скарг від осіб, які були піддані примусовій госпіталізації в психіатричні заклади, з`явилась правова конструкція «ефективні гарантії від свавілля». Кримінально-процесуальні гарантії це передбачені кримінальним процесуальним законом засоби ефективного здійснення кримінального судочинства, виконання його завдань. У главі 39 КПК України регламентовано процедури кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру (ст.503-516). Відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації.

Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами. Проте, не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). У певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Згідно з матеріалами позову відповідно до довідки Військово-медичного музею Міністерства оборони Російської Федерації від 28.04.2008 зазначено, що у документах обліку поранених і хворих в/ч пп 94777, що надійшли на зберігання до архіву не у повному обсязі, відомості про ОСОБА_1 за період грудень 1986 січень 1987 відсутні. Документи обліку поранених і хворих медичного пункту в/ч пп 24872, ОВГ-340 на зберігання до архіву не надходили. У довідці центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 11.08.2008 зазначено, що медичні документи в/ч 94777 та ОВГ-340 на зберігання не надходили. У довідці центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 16.01.2012 містяться відомості, що у наказі командира в/ч п/п 24872 від 12.01.1987 № 12 зазначено: вважати вибулим рядового Рябовол (ім`я по батькові не вказані), сапера інженерно-саперної роти, на лікування (номер госпіталя не вказано). Підстава: висновок лікаря. У наказі командира в/ч п/п 24872 від 27.02.1987 зазначено: Рядового ОСОБА_1 звільнити з рядів Радянської армії у запас за станом здоров`я і направити на облік в Заводський РВК м. Мінськ, виключити із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення з 28 лютого. Також зазначено, що інші відомості про вибуття на лікування ОСОБА_1 у наказах в/ч п/п НОМЕР_1 за листопад грудень 1986 року та за січень-лютий 1987 року відсутні.

Відповідно до п. 21.22 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 розшук архівних документів, необхідних для вирішення питання про причинний зв`язок захворювань (поранень) колишніх військовослужбовців, проводять військові комісаріати. Штатні ВЛК також проводять розшук додаткових документів та надають консультації з питань визначення причинного зв`язку захворювань (поранень) у колишніх військовослужбовців. (п. 21.22).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції загального суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до ст.293 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що належать встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. ст.315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 08.04.2015 у справі за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи: виконавчий комітет Черкаської міської ради, Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Черкаської обласної ради про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру з політичних мотивів № 22-ц/793/891/2015 зазначено: колегія суддів дослідивши матеріали справи, позовну заяву та доводи апеляційної скарги вважає, що позовна заява за змістом відповідає встановленим вимогам ст.ст 119, 120 ЦПК України. Зазначеною ухвалою скасовано ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.02.2015, а справу направлено до Соснівського районного суду м. Черкаси для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17.05.2016 у іншій справі за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи: виконавчий комітет Черкаської міської ради, Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Черкаської обласної ради про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру з політичних мотивів № 22-ц/793/1336/16 зазначено щодо права оскаржити відмову Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Черкаської обласної ради до суду відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України також залишаються в силі. Натомість, у даній позовній заяві у справі № 823/2024/18 позивач не оскаржує відмову Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Черкаської обласної ради та не визначає комісію у якості відповідача як суб`єкта владних повноважень чи іншого суб`єкта з обґрунтуванням мотивів щодо здійснення публічно-владних функцій задля забезпечення судового контролю.

ЄСПЛ у рішенні у справі Shmalko проти України від 20.07.2004, № 60750/00 зазначив, що право на судовий розгляд, закріплене у ч.1 ст.6 ЄКПЛ, було б лише ілюзією, якби держави допускали невиконання остаточних рішень національних судів. Виконання судового рішення будь-якого суду має розглядатися відповідно до ст.6 Конвенції як складова «процесу у справі». Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, що передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду.

Відповідно до ч.3 ст.19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Позовна вимога стосовно призначення амбулаторної комплексної психолого - психіатричної експертизи на предмет встановлення причинного зв`язку щодо не проведення службового розслідування психічної травми стосовно рядового в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 , як потерпілого в/ч пп. 24872 в/ч НОМЕР_2 та 340 Окружного військового госпіталю, пов`язаного з виконанням його службових обов`язків військової служби, проведення якої позивач просить доручити Черкаській обласній психіатричній лікарні №1 за адресою:20708, м. Сміла, вул. Павлова, 46, є похідною від вимог щодо встановлення юридичного факту.

Відповідно до ст.298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України «Про судову експертизу». Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження (ст.3 ). Законодавство України про судову експертизу складається також з інших нормативно-правових актів, зокрема Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.2001 №397: відповідно до п.35 Порядку висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи. Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений. На встановлення даних обставин вказує і Верховний Суд України у постанові від 19.10.2016 № 6-384цс16. Позивачеві доцільно уточнити позицію щодо позовних вимог.

Відповідно до ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на звернення до суду із застосуванням відповідного способу захисту, що відповідає характеру порушення його права чи інтересу. Згідно ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі Zand проти Австрії зазначив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст. 6 ЄКПЛ.

ЄСПЛ у п.24 рішення від 20.07.2006 у справі Sokurenko and Strygun проти України, заяви № 29458/04 та № 29465/04 зазначив, що «фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 ЄКПЛ передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 № 975. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 06.02.2018 у справі № К/9901/6800/18, від 07.03.2018 у справі К/9901/3223/17. Пунктом 23 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 №1317 встановлено, що У разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення. Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ або до суду.

Загальні положення поводження з особами, які страждають захворюванням, встановлені міжнародно-правовими актами: Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17.12.1991 № 46/119 «Захист психічно хворих осіб і поліпшення психіатричної допомоги»; Конвенція про захист прав людини та основних свобод (Рим, 04.11.1950). Згідно з п. 17 «Принципів захисту психічно хворих осіб і поліпшення психіатричної допомоги», затверджених Генеральною Асамблеєю ООН»... будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта в примусовому порядку ... тоді і тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в галузі психіатрії, встановить, що дана особа страждає психічним захворюванням, і визначить: а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосереднього або неминучого шкоди цій особі або іншим особам; або б) що у разі особи, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або змісту даної особи у психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення його здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності з принципом найменш обмежувальної альтернативи».

ЄСПЛ у п.145 рішення від 15.11.1996 у справі Chahal проти Об`єднаного Королівства, № 22414/93 зазначив, що гарантуються на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники ЄКПЛ мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви». Зміст зобов`язань за ст.13 також залежить від характеру звернення. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Afanasyev проти України від 05.04.2005, № 38722/02). Ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» безоплатна правова допомога правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Згідно ст.13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру. Стаття 14 зазначеного Закону визначає суб`єктів права на вторинну правову допомогу. Відповідно до ст.15 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу. Позивачеві пропонується розглянути таку можливість з метою обрання ефективного способу захисту порушеного права.

У позові у контексті обгрунтування позовних вимог неналежного оформлення документів зазначено про справу № 823/159/18 за позовом ОСОБИ до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання протиправною бездіяльності та скасування наказу, проте не визначено зв`язку («і все це є в адміністративній справі») із змістом позовних вимог у цій справі. Позивачеві доцільно врахувати розбіжності у мотивації позову.

Судом встановлено, що 19.04.2018 в ухвалі у справі № 823/1599/18 про залишення позовної заяви (з аналогічним змістом) без руху наголошувалось, зокрема: в адміністративному позові позивач просить поновити пропущений строк для звернення до суду, як пропущений з поважної причини, де він лікувався в травматологічному відділенні Ірпінського військового госпіталю з 10.01.2018 по 26.01.2018 виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №171 та відділенні реабілітації Ірпінського військового госпіталю з 26.01.2018 по 13.02.2018 виписка із медичної карти стаціонарного хворого №517, однак не зазначає коли саме він дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 07.05.2018 з причин не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк матеріали позову повернуто позивачеві. Позивачеві варто вжити заходи процесуального характеру з мотивації причин пропуску строку звернення.

Згідно ст.45 КАС України: з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Позивачем у прохальній частині позовної заяви зазначено, що встановлення фактів необхідно для проведення кримінального провадження і перевірки фактів незаконного застосування заходів медичного характеру.

Згідно з ч.1 ст.1, ч.1 ст.4 КПК України порядок кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ст.3 КПК України) на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 КПК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Оскільки у справі №22- ц/793/891/2015 суд апеляційної інстанції зазначив, що заява з вимогами про встановлення факту застосування примусових заходів медичного характеру відповідає вимогам ЦПК України, то судом взято до уваги, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.78 КАС України). Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Критерії для відмежування справ адміністративної юрисдикції від справ іншої юрисдикції: суб`єктний та предметний склад, зокрема предметний склад обумовлений тим, що справа адміністративної юрисдикції повинна містити публічно-правовий спір у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позаяк йдеться про встановлення (визнання) фактів застосування примусових заходів медичного характеру, то у даному випадку виник спір про цивільне право, а відтак і захищати свої права та інтереси позивач повинен у способи, визначені у ст.16 ЦК України.

Позивач звернувся до суду для захисту свого цивільного права встановленого ст.282 ЦК України: фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, що загрожує життю та здоров`ю. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин (мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав та інтересів), то припинення дії, що порушує цивільне право є способом захисту цивільних прав та інтересів (рішення Верховного Суду р.№74135517). Позивачеві варто запропонувати визначитись щодо предметної юрисдикції у контексті ефективного захисту порушеного права.

Відповідно до ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії, якщо інше не визначено КАС України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.2 ст.94 КАС України).

КАС України (ч.4, ч.5 ст.94) передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, що знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Позивачем надано до суду фото(ксеро)копії документів, що не засвідчені у встановленому порядку.

Згідно ч.1 ст.161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Позивачем до матеріалів позовної заяви не надано копії доданих до позовної заяви документів для відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.160, ст.161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 2, 4, 11, 19, 160, 161, 169, 241, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони Російської Федераціїпро визнання фактів застосування примусових заходів медичного характеру, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Надати позивачу для усунення недоліків позовної заяви десять днів з моменту отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Суддя Л.В. Трофімова