Справа № 826/4491/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

29 травня 2018 року № 826/4491/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дій та зобов?язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з позовом до Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Каштанова, 6), в якому просить:

- визнати протиправними дії Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Лівобережне об?єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.11.2017 він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, надавши ряд необхідних документів, у тому числі: посвідчення ліквідатора наслідків на ЧАЕС 2 категорії, копій наказу Київського управління автозаправних станцій від 19.09.1986 №381 з питання відрядження ОСОБА_1 на 5 днів з 19.09.1986 у розпорядження директора Бородянської нафтобази для робіт на Чорнобільській АЗС Київської області, довідки Київського управління АЗС №300 від 23.10.1992 з відомостями про здійснення ОСОБА_1 виплати підвищеної розміру заробітної плати за роботу в м. Чорнобиль. Проте, у відповідь позивач отримав відмову відповідача, яка мотивована відсутністю необхідних документів на підтвердження права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, а саме: довідки форми №122 та інших первинних документів про періоди роботи в зоні відчуження. Позивач вважає таки дії відповідача протиправними та стверджує, що зі своєї сторони для вирішення питання про призначення пенсії були надані всі можливі документи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2018 відкрито провадження у справі №826/4491/18 за вказаним позовом ОСОБА_1 та дану справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2018 відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у даній справі здійснено заміну відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (; адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

У встановлений судом строк відповідачем до канцелярії суду поданий відзив на позовну заяву. Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що позивачем для вирішеня питання для призначення йому пенсії із застосуванням норм ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не було надано всіх необхідних документів, а саме: довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122. Також позивач не надав органу Пенсійного фонду України Інших первинних документів, що підтверджують перебування ОСОБА_1 в зоні відчуження. Крім того, відповідач зазначає про те, що з тексту наданої позивачем копії наказу № 381 від 19.09.1986 вбачається, що ОСОБА_1 був відряджений у розпорядження директора Бородянської нафтобази для роботи на ЧАЕС, але в посвідченні на відрядження № 64 зазначено, що позивач вибув з м. Києва до м. Бородянки та з м. Бородянки в м. Київ (тобто, не зазначено населений пункт м. Чорнобиль). Також позивачем була надана довідка № 176 від 23.02.2000 про дозу опромінення, яку відповідач не брав брати до уваги, оскільки вона розрахована відповідно до маршрутного листа, який не завірений організацією, в складі якої виконувались роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В наданих до Управління довідках відсутні документи (особові рахунки, відомість № 129 від 04.10.1986), в яких зазначена оплата праці за роботу в зоні відчуження. Таким чином, відповідач вважає факт перебування ОСОБА_1 в зоні відчуження в 1987 році таким, що не підтверджений первинними документами.

З урахуванням викладеного, виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду даної адміністративної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, відноситься до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.04.2003.

07.11.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому, на момент звернення із цією заявою до органу Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 досяг 55-річного віку, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві 31.08.1999. До вказаної заяви позивачем були додану наступні копії документів: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наказу від 19.09.1986 №381 та виписки з такого наказу, довідки про виплату заробітної плати за період перебування зоні підвищеної радіації, довідки Бородянської нафтобази про участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, командирувальне посвідчення, довідки про дозу опромінення, маршрутного листа, довідки з архіву Деснянського р-ну м. Києва, довідку з державної реєстраційної служби, трудової книжки, паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду.

Листом Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №10661/13 від 13.12.2017 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, з огляду на не надання ним довідки форми №122 та інших первинних документів про періоди роботи в зоні відчуження.

Вважаючи таку відмову відповідача незаконною та необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-ХІІ).

Так, згідно із статтею 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону №796-ХІІ передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у свою чергу, Згідно із ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення, зокрема, чоловіками 60 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років).

Так, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році мають право на пільгову пенсію із зменшенням пенсійного віку на 5 років.

З контексту наведеної норм ст. 55 Закону №796-ХІІ можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для призначення пільгової пенсії відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт роботи в зоні відчуження протягом певного часу (аналогічний правовий висновок наведений в тексті постанова Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 280/1162/16-а).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, зокрема, населених пунктів, які вважаються зоною відчуження, затверджений Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

За змістом ст. 65 цього Закону документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 1 до 14, у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році видаються відповідні посвідчення.

В п. 10 цього Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Відповідно до пп.«ґ» п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком подаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988р. №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, позивач 30.06.1962 р.н., є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 15.04.2003 безстроково. Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС сторони до суду не надали.

За даними трудової книжки позивача у період з 16.01.1985 по 07.10.1986 він працював на посаді водія в Київському управлінні автозаправних станцій.

Згідно копії наказу Київського управління автозаправних станцій Держкомнафтопродукт УРСР від 19.09.1986 №381 та виписки з нього, починаючи з 19.09.1986 ОСОБА_1 , водія з автомашиною ГАЗ-51 дерд. Номер 56-99 КІЖ було відряджено на 5 днів у розпорядження директора Бородянської нафтобази для роботи на Чорнобильській АЗС Київської області.

На підставі цього Наказу Київським управлінням автозаправних станцій видано командирувальне посвідчення № 64 від 19.09.1986, в тексті якого зазначений аналогічний строк відрядження (5 днів) та мета відрядження «у розпорядження директора Бородянської нафтобази для роботи на Чорнобильській автозаправній станції». У даному посвідчені також наявні відмітки про вибуття ОСОБА_1 19.09.1986 з міста Київ та прибуття в той же день до смт. Бородянки, а також про вибуття ОСОБА_1 25.09.1986 з смт. Бродянка та прибуття того ж дня до міста Київ.

За змістом положень Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 смт. Бородянка Бородянського Р-ну Київської обл. віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.
Разом з тим, відповідно до довідки Київського управління автозаправних станцій від 23.10.1992 № 300, виданої позивачу, останньому у зв`язку з виконанням робіт у місті Чорнобиль (згідно Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 зона відчуження) у період з 19.09.1986 по 25.09.1986 згідно наказу №381 від 19.09.1986, за місцем роботи відповідно до відомості від 04.10.1986 №129 виплачена заробітна плата у сумі 178,86 крб., з урахуванням трикратного коєфіцієнту.

Позивачем також надана копія маршрутного листа, де наведені відомості про період виконання робіт під час відрядження з 19.09.1986 по 25.09.1986, кількість годин, місце виконання робіт Чорнобильська АЗС, характер виконуваних робіт.

Згідно довідки №176 від 23.02.2000, виданої позивачу Державним науково-виробничим підприємством регіонального моніторингу навколишнього середовища і дозиметричного контролю «РАДЕК», доза зовнішнього опромінення ОСОБА_1 , розрахована згідно наданого маршрутного листа, за період роботи в зоні відчуження (1986) орієнтовно склала 0,57 бер.

При цьому, позивачем не була подана до органу Пенсійного фонду України довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС встановленої форми форми №122, через неможливість її оформлення за місцем колишньої роботи (а саме: за даними листа Головного управління статистики у м. києві від 19.08.2014 №12-595 підприємство з назвою «Київське управління автозаправних станцій» (м. Київ, бульв. Верховної Ради, 36) в базі даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України по місту Києву не значиться, та інформація про ліквідацію такої юридичної особи відсутня).

Між тим, суд зважає на обставину видачі позивачу посвідчення учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, яке відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.10.2013 №37/09-9593 було видане саме на підставі вказаних вище довідки Київського управління автозаправних станцій від 23.10.1992 № 300 та наказу Київського управління автозаправних станцій від 19.09.1986 № 381.

За даними витягу з протоколу засідання Тимчасової комісії для перевірки правильності видачі посвідчень «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» Київської міської державної адміністрації №77 за травень 1998 року, подані ОСОБА_1 документи для видачі відповідного посвідчення були визнанні такими, що відповідають вимогам Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51.

З аналізу норм ч. 3 ст. 65 Закону №796-ХІІ слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи у зоні відчуження, евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21.11.2006 № 21-1048во06 та від 04.09.2015 № 690/23/15-а. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17.
Також надані позивачем копії документів Київського управління автозаправних станцій в судовому порядку недійсними не визнавались.

Таким чином, суд вважає, що позивачем разом із заявою від 07.11.2017 відповідачу було подано достатньо документів для підтвердження періоду роботи позивача ОСОБА_1 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії серії, наказу та посвідчення на відрядження для роботи на Чорнобильській АЗС, довідку про виплату підвищеної заробітної плати, шляховий лист).

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. В свою чергу відмова відповідача щодо призначення пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є протиправною.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Враховуючи, що із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу 07.11.2017, саме з цієї дати його права підлягають відновленню, шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 77, 246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок