Справа № 813/4409/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2878/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року (ухвалену головуючим суддею Карп`як О.О. о 15 год 57 хв у м. Львові, повний текст складено 15 березня 2018 року) у справі № 813/4409/17 за адміністративним позовом Заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області до Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування в розмірі 11224, 74 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 22.03.2017 управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області проведено перевірку та габаритно-ваговий контроль на автомобільних вагах транспортного засобу, який належать відповідачу, під час якої встановлено порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт». Так в результаті проведення зважування автомобіля НОМЕР_1, серія і номер свідоцтва про реєстрацію СХМ 097536 від 01.03.2017, який належить ФОП ОСОБА_4 Ігоровичу-відповідачу, юридична адреса: 79066, АДРЕСА_1, встановлено факт, як перевищення фактичного допустимого навантаження 41,6 тон (при допустимій 40,8 тон), так і навантаження на встроєну вісь 15,85/25,75 тони, при допустимому навантаженні на вісь - 16/16 тон, що зафіксовано актом серії ВС № 0130106 від 22.03.2017. На підставі акту серії ВС №0130106 від 22.03.2017, управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №58 від 22.03.2017, яким за виявлені порушення відповідачу нараховано плату в розмірі 387 євро, що еквівалентно 11224,74 грн., яка відповідачем добровільно не сплачена.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є автомобільним перевізником, в розумінні абз.18 ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції визначені статтею 60 цього Закону, а також відповідно до ст. 61 Конституції України щодо індивідуальної відповідальності він не зобов'язаний сплачувати плату за проїзд великовагових та/або великогабаритного транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, оскільки перевезення вантажу на належному йому транспортному засобі здійснювалось ПП «Плис» на підставі договору №01/03-1 від 01.03.2017

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що відповідач після отримання розрахунку № 58 від 22.03.2017 плати за проїзд та припису про усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт до часу розгляду судом цієї справи не було повідомлено третю особу щодо наявності відповідного договору з ПП «Плис». Вважає дослідження таких доказів не є належними і допустимим у справі щодо розгляду позовних вимог про стягнення плати за проїзд великоваговими то/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. Оскільки такі повинні досліджуватись під час розгляду судом по оскарженню неправомірних дій інспекції при габаритноваговому контролі чи самого розрахунку плати за проїзд, а відповідачем в свою чергу невірно вибрано спосіб захисту.

Представник апелянта та третьої особи в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та надали пояснення, просять апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 22.03.2017 Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області проведено перевірку транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2, який належить ФОП ОСОБА_4 та складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю. У довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 22.03.2017 вказано, що місцем розташування габаритно-вагового контролю вказано траса Київ-Чоп, 569 + 130 м., водієм транспортного засобу зазначено - ОСОБА_5.

22.03.2017 управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області також проведено зважування автомобіля НОМЕР_1, серія і номер свідоцтва про реєстрацію СХМ 097536 від 01.03.2017, який належить ФОП ОСОБА_4 Ігоровичу-відповідачу, юридична адреса: 79066, АДРЕСА_1, в результаті якого встановлено факт, як перевищення фактичного допустимого навантаження 41,6 тон (при допустимій 40,8 тон), так і навантаження на встроєну вісь 15,85/25,75 тони, при допустимому навантаженні на вісь - 16/16 тон, що зафіксовано актом серії ВС № 0130106 від 22.03.2017.

На підставі акту серії ВС №0130106 від 22.03.2017, управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 58 від 22.03.2017, яким за виявлені порушення відповідачу нараховано плату в розмірі 387 євро, що еквівалентно 11224, 74 грн.

Окрім цього, управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4 винесено припис від 22.03.2017 про усунення порушень про автомобільний транспорт, у зв'язку з відсутністю на момент здійснення перевірки дозволу на перевищення вагових обмежень та зобов'язано відповідача вжити заходи щодо забезпечення оформлення відповідних документів при здійсненні перевезенні вантажів по автодорогах.

У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не сплатив нараховану плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 387 євро, що еквівалентно 11224,74 грн позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне зясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» врегульовано відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Частина 11 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлює, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі -Порядок), затверджений 08.11.2006 № 1567, визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень.

Відповідно до пункту 2 Порядку державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з пунктом 3 Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Пунктом 4 Порядку регламентовано, що контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті під час проведення рейдової перевірки перевіряється, у тому числі, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 21 Порядку у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно з ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є:

- для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

- для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

З огляду на зазначене можна дійти висновку, що якщо автомобільний перевізник здійснює перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, у нього повинен бути дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України.

При цьому, ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено поняття як автомобільного перевізника так і водія.

Так, «Автомобільний перевізник»- це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

«Водій»- це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відтак, саме автомобільний перевізник, який здійснює вантажні перевезення, зобов'язаний оформити дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, визначальними ознаками такої відповідальності є те, що автомобільним перевізником не оформлені визначені Законом документи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що 01.03.2017 між ПП «Плис» (сторона 1) та ОСОБА_4 (сторона 2) був укладений договір зберігання № 01/03-1, предметом якого є те, що сторона 2 передає, а сторона 1 приймає на відповідальне зберігання наступне майно: спеціалізований вантажний автомобіль (самоскид) марки DAF CF д.н.з. 85.340 д.н.з. НОМЕР_3, номер шасі XLRAD85XC0E656132, рік випуску 2005. Сторона 2 передає майно стороні 1 згідно акту прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.

Крім цього в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.03.2017 вказано про наявність накладної № РНК 82203072 від 22.03.2017, де відправником вказано ПА «Дністер», а одержувачем ПП «Плис».

Разом з цим суд звертає увагу на те, що згідно витягу з ЄДР вантажні перевезення не є видом діяльності СПД ФО ОСОБА_4

Відтак, з урахуванням встановлених обставин, які свідчать про перебування автомобіля, що перевірявся, у зберіганні третьої особи, суд вважає, що відповідач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, які не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що не має законних підстав для стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з відповідача, оскільки останній, як зазначено вище, в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, № 303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі № 813/4409/17 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8
Повне судове рішення складено 24 травня 2018 року