Справа № 826/8904/17
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Київ №826/8904/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквіда-цію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійо-вича (далі - Уповноважена особа), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У липні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи, в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення інфор-мації про позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування за вкладами за раху-нок Фонду;

2) зобов'язати Уповноважену особу внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівсь-кий" за рахунок Фонду шляхом внесення до цього Переліку відомостей щодо позивача, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду;

3) зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію/додатковий перелік щодо позивача як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський".

Позов обґрунтовано тим, що позивач є вкладником ПАТ "Банк Михайлівський" і на нього поширюються передбачені Законом України "Про систему гарантування вкладів фі-зичних осіб" гарантії відшкодування коштів у розмірі 100959 грн., що 05.05.2016 надійшли на його банківський рахунок НОМЕР_2 від Товариства з обмеженою відповідаль-ністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" (далі - ТОВ "ІРЦ").

Уповноважена особа подала заперечення, в яких просить відмовити в позові з тих під-став, що договір позики від 05.05.2016 №980-046-000233333, укладений позивачем з ТОВ "ІРЦ", є двостороннім, без участі банку як повіреного, та не є вкладом згідно із Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилається також на наказ тимчасової адміністрації Банку від 01.06.2016 №42/2 про затвердження результатів перевірки правочинів на предмет виявлення правочи-нів, що є нікчемними, і акт Комісії №2, згідно з якими встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ "ІРЦ" по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 грн. відповідно до п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Фонд подав до суду письмові пояснення, в яких просить відмовити в позові з тих під-став, що до нього не надходили відомості про включення позивача до Загального реєстру вкладників.

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 підтримав позов з наве-дених у позовній заяві підстав.

Відповідач і третя особа явку своїх представників до судового засідання не забезпечи-ли, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причин непри-буття не суду повідомив, у зв'язку з чим та згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017) суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

11 вересня 2015р. між ПАТ "Банк Михайлівський" та позивачем укладено договір №980-046-000000834 банківського рахунку "Поточний рахунок "Ощадний", відповідно до п. 1 якого позивачу відкрито поточний рахунок НОМЕР_2 у гривні для зберігання коштів клієнта та його розрахунково-касового обслуговування.

05 травня 2016р. між позивачем та ТОВ "ІРЦ" укладено договір №980-046-000233333 "Суперкапітал" (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), згідно з п. 1.1 якого позивач передає у власність ТОВ "ІРЦ" кошти в розмірі, порядку та строк, передбачені цим догово-ром, а ТОВ "ІРЦ" зобов'язується повернути ці кошти позивачу та виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених цим договором. Кошти та проценти за договором згідно з договором підлягали поверненню на рахунок позивача НОМЕР_2 у ПАТ "Банк Михайлівський".

05 травня 2016р. згідно з платіжним дорученням №635462, копія якого наявна у справі (а.с. 17), позивачем з вказаного рахунку на адресу ТОВ "ІРЦ" перераховано кошти в сумі 100000 грн.

19 травня 2016р. ТОВ "ІРЦ" перераховано на банківський рахунок позивача НОМЕР_2 у ПАТ "Банк Михайлівський" кошти в сумі 100000 грн. за призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-046-000233333 від 05.05.2016" і кошти в сумі 959 грн. за призначенням платежу "Оплата процентів по договору №980-046-00233333 від 05.05.2016", а разом 100959 грн., що підтверджується наявними у справі копією довідки ПАТ "Банк Михайлівський" про стан рахунку НОМЕР_2 від 23.02.2017 №3Г3/15077 (а.с. 29).

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 №4/БТ "Про відне-сення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних, виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 23.05.2016 №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Миха-йлівський" призначено Ірклієнка Ю.П.

13 червня 2016р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" з 23.06.2016 до 22.07.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконав-чою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно, призначено Упов-новажену особу та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнку Ю.П. з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.

Рішенням від 01.09.2016 №1702 виконавча дирекція Фонду змінила Уповноважену особу, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" з 05.09.2016, на Волкова О.Ю.

Рішенням від 24.01.2017 №265 виконавча дирекція Фонду делегувала окремі повнова-ження ліквідатора Волкову О.Ю. з 25.01.2017 та призначила Уповноваженою особою ОСОБА_5 з 25.01.2017, делегувавши йому також окремі повноваження ліквідатора.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.02.2018 №383 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський", делеговані ОСОБА_6, та призначено уповнова-женою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" провідного юрисконсульта відділу розслідування протиправних діянь департаменту розслідування протиправних діянь Смолія Б.В., якому з 09.02.2018 делеговано повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський", визначені п.п. 4, 5, 6 та 8 ч. 2 ст. 37, п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме:

- організація правової роботи, зокрема, юридичного супроводження діяльності банку та представництва інтересів банку в органах судової влади, органах прокуратури, право-охоронних органах та органах виконавчої служби України;

- проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз діяльності банку;

- представництва банку в органах державної влади в межах повноважень, визначених вищезазначеним рішенням.

На час розгляду справи Уповноваженими особами Фонду є Волков О.Ю. і Смолій Б.В.

За результатами розгляду звернення позивача у зв'язку із набранням чинності Законом України від 15.11.2016 №1736-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" листом Уповнова-женої особи від 07.06.2017 №3Г/20002 повідомлено позивачу, що оскільки договір від 05.05.2016 №980-046-000233333 укладено ним з ТОВ "ІРЦ" без участі ПАТ "Банк Михайлів-ський" як повіреного, вказаний договір за своїм суб'єктним складом не відповідає вимогам цього Закону, з огляду на що відсутні правові підстави для включення інформації про пози-вача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

У цьому листі також повідомлено позивачу про те, що на його договір не відповідає Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізич-ним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловжива-ннями у сфері банківських та інших фінансових послуг".

Спірні правовідносини виникли у сфері функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб і відшкодування за вкладами та стосуються правомірності невключення пози-вача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування Фондом коштів за вкладом.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлено Законом України від 23.02.2012 №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону №4452 (у редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Михайлівський") Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшко-дування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з ч. 2 ст. 26 цього Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 Закону №4452 (у редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Михайлівський"):

вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах дого-вору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (п. 3);

вкладник - фізична особа (у т.ч. фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4).

Як встановлено судом, позивачем відкрито у ПАТ "Банк Михайлівський" банківський рахунок, на який позивач вніс кошти у сумі 100000 грн.; у подальшому ці кошти були перераховані Банком з рахунку позивача на рахунок ТОВ "ІРЦ" і 19.05.2016 повернуті останнім на рахунок позивача з виплатою процентів у сумі 959 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'я-зується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1).

Частиною 2 цієї статті передбачено право банка використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч. 1). Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2).

Операції за рахунком, що виконуються банком, врегульовано нормою ст. 1068 ЦК України, згідно з якою банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч. 1). Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч. 2). Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перера-хувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахун-кового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 3).

Передбачені Законом №4452 гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні положень ст. 2 цього Закону). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, в т.ч. на умовах договору банківського рахунка, у зв'язку з чим та з огляду на встановлені судом обставини справи суд дійшов висновку про належність позивача до вкладників ПАТ "Банк Михайлівський". Зазначений висновок, зокрема, відповідає позиції Вищого адміністративно-го суду України, наведеній в ухвалі від 13.09.2017 №К/800/16649/17.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 26 цього Закону гарантії Фонду не поширюються на відшко-дування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 4 ст. 26 цього Закону передбачає, що Фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом року до дня прийняття такого рішення);

5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як ауди-тор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - один рік до дня прийняття такого рішення);

6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;

7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умова-ми відповідно до ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку;

8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань;

9) за вкладами у філіях іноземних банків;

10) за вкладами у банківських металах;

11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Про наявність обставин, визначених у ч. 4 ст. 26 Закону №4452, що є підставою для не відшкодуванням Фондом коштів позивачу, належних останньому на його рахунку, ніхто з учасників справи не стверджував, а судом таких обставин у цій справі не встановлено.

Як зазначено представником Уповноваженої особи у наданих до суду запереченнях, за результатами проведеної перевірки правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними, за період дії тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" та 6 місяців після початку ліквідації, Уповноваженою особою наказом від 01.06.2016 №42/2 затверджено висновки, які викладені в акті від 01.06.2016 №2.

Перевіркою виявлено, що 18.05.2016 банк уклав із ТОВ "ІРЦ" договір відступлення права вимоги №1805, а 19.05.2016 - договір відступлення права вимоги №1. Банк здійснив розрахунок за вказаними договорами, а саме провів кредитну операцію з юридичною особою на суму: 870000000 грн. - за договором відступлення права вимоги від 18.05.2016 №1805; 561585182,51 грн. - за договором відступлення права вимоги від 19.05.2016 №1. Вказані договори відступлення права вимоги, на підставі яких в день перерахування коштів ТОВ "ІРЦ" ініційовано повернення коштів по договорах позики фізичним особам, серед яких і позивач, за висновками Уповноваженої особи, є нікчемними, а тому не створюють жодних юридичних наслідків.

Наказом тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Михайлівський" від 01.06.2016 №42/2 затверджені результати проведеної перевірки правочинів (у т.ч. договорів) на предмет вияв-лення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними, за яким встановлено нікчемність пра-вочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ "ІРЦ" по перераху-ванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб (у т.ч. позивача) у сумі ,74 грн. у відповідності до положень п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452.

Виходячи із наведеного, Уповноваженою особою зроблено висновок, що передбачені Законом №4452 гарантії не поширюються на ситуацію із позивачем, а кошти в сумі 100959 грн., зараховані 19.05.2016 на його рахунок на підставі нікчемного правочину, не підлягають виплаті у зв'язку з тим, що платіжна операція з повернення фінансовою компанією коштів позивачу не має жодного відношення до банківського вкладу.

Оцінюючи доводи відповідача щодо нікчемності правочину позивачу, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 38 Закону №4452 встановлено, що протягом дії тимчасової адміністра-ції Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладе-них) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною ж 3 цієї статті передбачено, що правочини (у т.ч. договори) неплатоспро-можного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без вста-новлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у корис-тування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, пос-луг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факто-ринг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи пере-дачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у т.ч. договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий право-чин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону №4452 Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторо-ни за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону №4452 у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Аналізуючи наведені вище нормативні положення у контексті встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача щодо наявності передбачених п. 7 та п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 підстав для визнання спірних операцій позивача нікчемними, що відповідно призвело до створення перешкод для відшкодування позивачу коштів за рахунок Фонду.

По перше, слід зазначити про те, що в адресованому позивачу листі Уповноваженої особи Фонду від 07.06.2017 №3Г/20002 не повідомлялося про визнання правочину нікчем-ним та (або) інформація щодо порядку застосування наслідків нікчемності правочинів. Інших доказів, які б свідчили про повідомлення позивача про дані обставини згідно з п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону №4452, відповідач суду не повідомив і не надав.

По друге, посилаючись під час судового розгляду справи на наявність визначених п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 підстав визнання правочинів нікчемними, відповідачем не доведено вказаних обставин.

Як неодноразово вказував Вищий адміністративний суд України у своїх рішеннях, право уповноваженої особи Фонду здійснювати перевірку правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Так, всупереч п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 відповідачем не надано доказів того, що умови укладеного між позивачем і ПАТ "Банк Михайлівський" правочину передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Водно-час зміст укладеного з позивачем договору, дослідженого судом, таких умов не передбачає.

Всупереч п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 відповідач не надав доказів того, що позивач є пов'язаною особою банку і що такий правочин (договір) не відповідає вимогам законодавства України

Всупереч п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 відповідачем не надано доказів здійснення ПАТ "Банк Михайлівський" після віднесення його 22.12.2015 до категорії проблемних, опе-рацій, укладення (переоформлення) договорів з позивачем, що призвело до збільшення вит-рат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Посилання відповідача у своїх запереченнях на встановлені для ПАТ "Банк Михайлів-ський" обмеження постановою Національного банку України від 22.12.2015 №917/БТ, якою цей банк віднесено до категорії проблемних, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки, як встановлено судом, згідно до п. 4 постанови Національного банку України від 22.12.2015 №917/БТ у новій редакції, жодних обмежень щодо укладення з позивачем договору банківсь-кого вкладу у ПАТ "Банк Михайлівський" і залучення коштів на рахунок у відповідача станом на 19.05.2016 не було.

Посилання відповідача на здійснення Банком кредитних операцій та на обставини повернення ТОВ "ІРЦ" коштів фізичним особам, погашення кредитної заборгованості, дого-вори відступлення права вимоги №1805 від 18.05.2016, №1 від 19.05.2016 і додатків до них, суд не бере до уваги і відхиляє, оскільки вони не стосуються взаємовідносин між Банком і позивачем та не спростовують факт відкриття позивачу банківського рахунку та надхо-дження на цей рахунок коштів.

Посилання відповідача на те, що договір позики, укладений між позивачем і ТОВ "ІРЦ", є двостороннім, суд вважає вірними, адже це не суперечить змісту даного договору. Однак, виходячи з того, що Банк не був стороною цього правочину, то за змістом ч. 3 ст. 38 Закону №4452 цей правочин не підпадає під критерії нікчемності, визначені вказаною нор-мою, тому твердження відповідача про протилежне суд вважає безпідставними.

Окремо суд зауважує, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження нікчемності правочинів позивача з підстав, визначених у ст. 228 ЦК України, якою визначено загальне поняття нікчемності правочинів.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ч. 1). Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч. 2). У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідачем не зазначено і не надано відповідних доказів, які б свідчили про те, що правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конститу-ційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави; не надано судового рішення про визнання недійсним договору банківського рахунку позивача, як і судового рішення за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що визнання відповідачем нікчем-ними правочинів позивача з підстав, визначених у п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452, є необґрунтованим і суперечить вимогам цього Закону.

Враховуючи відсутність підстав для не відшкодування позивачу коштів за рахунок Фонду, визначених цим Законом, суд дійшов висновку про те, що гарантії Фонду поши-рюються на відшкодування позивачу коштів у сумі 100959 грн., які надійшли на його рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №4452 фізичних осіб" Уповноважена особа складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 2 ст. 27 цього Закону Уповноважена особа протягом трьох днів з дня отри-мання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Як встановлено судом, після прийняття 13.07.2016 рішення про відкликання банківсь-кої ліцензії та ліквідацію Банку і отримання цього рішення Фондом, відповідач не включив позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування Фондом коштів за вкладом, у частині відшкодування 100959 грн.

Враховуючи, що згідно із ст. 26 Закону №4452 позивач набув право на одержання га-рантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду в сумі 100959 грн., однак після отримання Фондом рішення про відкликання ліцензії та ліквідацію Банку не був включений відповідачем до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, з причин, які не відповідають цьому Закону, суд дійшов висновку про допущення відповідачем бездіяльності.

З огляду на те, що допущена відповідачем бездіяльність порушує право позивача на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі 100959 грн., а також з метою захисту порушеного права позивача, та відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Щодо посилання відповідача на наказ від 01.06.2016 №42/2 про затвердження результатів перевірки правочинів, то слід зазначити, що у межах даної справи позивачем не надано доказів оскарження дій чи рішень про визнання правочинів нікчемними, що пояс-нюється, зокрема, і відсутністю доказів повідомлення позивача про дану обставину.

Однак, враховуючи те, що предметом доказування по справі є, серед іншого обста-вини нікчемності правочину з визначених у ст. 38 Закону №4452 підстав, правомірність чого відповідачем не доведено перед судом, а також зважаючи на аналогічні мотиви, наведені Вищим адміністративним судом України від 29.06.2017 №К/800/31254/15, суд дійшов висновку про те, що наявність такого наказу не спростовує визначені у ст. 26 Закону №4452 гарантії відшкодування позивачу коштів за його вкладом і не є перешкодою для прийняття судом справедливого рішення з метою ефективного захисту порушених прав позивача.

Щодо наданих позивачем копій договору 980-046-000177328 від 18.01.2016, додатко-вих угод до нього від 26.01.2016 і від 11.04.2016, меморіальних ордерів від 18.01.2016, від 26.01.2016, від 11.04.2016 і від 23.01.2017, квитанцій від 18.01.2016 і від 26.01.2016 (а.с. 18-24), то суд не бере їх до розгляду, оскільки вони не стосуються суті спору. З цих же мотивів судом залишено без задоволення наявне у справі клопотання позивача щодо зобов'язання відповідача надати інформацію про включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду коштів у сумі 30000 грн. згідно з договором №980-046-000161342 від 11.12.2015.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 90, 241-246, пп. 10 п. 1 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 (79017, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

2. Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівсь-кий" Ірклієнка Юрія Петровича щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізич-них осіб.

3. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на лік-відацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гаран-тування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення до цього Переліку відомостей щодо ОСОБА_1, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" у розмірі 100959 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

4. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на лік-відацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про рахунок НОМЕР_2, відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михай-лівський", за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 100959 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293, 295-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.А. Костенко