Справа № 461/3623/16-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа №461/3623/16-а

адміністративне провадження №К/9901/34508/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Кравчука В.М. (суддя-доповідач), суддів Анцупової Т.О., Берназюка Я.О.,

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 12.04.2017 (суддя Волоско І.Р.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 (судді Улицький В.З., Гулид Р.М., Кузьмич С.М.) у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_4, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про скасування розпорядження про надання дозволу на приватизацію квартири.

І. ПРОЦЕДУРА

1. ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_4, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, просили скасувати розпорядження №1093 від 28.07.1994 про надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 28.07.1994.

2. Позов обґрунтовували тим, що розпорядження Львівської міської ради про надання дозволу на приватизацію квартири є протиправним, оскільки цим фактично обмежується право позивачів на користування допоміжними приміщеннями, що обслуговують квартири на цьому поверсі житлового будинку, а приватизація допоміжних приміщень порушує їх право володіння та розпорядження цими приміщеннями.

3. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 12.04.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017, в задоволенні позову відмовлено повністю.

4. 20.07.2017 позивачі подали до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу.

5. Ухвалою від 21.07.2017 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. На підставі розпорядження Львівської міської адміністрації №1093 від 28.07.1994 ОСОБА_5 передано у приватну власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 27,60 кв.м. та комору в підвалі площею 4.0 кв.м.

7. На підставі договору довічного утримання від 05.02.2002 року за №3-97, посвідченого Четвертою державною нотаріальною конторою ОСОБА_4 набула у приватну власність квартиру АДРЕСА_1.

8. Право власності на цю квартиру, що складалась із приміщень: 91-/12,4 кв.м., 9-2/11,9 кв.м., 9-3/3.3 кв.м. та комори в підвалі площею 4.0 кв.м. було зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності від 28.07.1994 року за № НОМЕР_1, виданого Львівською міською адміністрацією згідно з розпорядженням за №1093 від 28.07.1994.

9. Згідно з експлікацією внутрішніх площ до плану житлового будинку АДРЕСА_1 складається з 1-єї житлової кімнати площею 11,9 кв.м., кухні площею 12,4 кв.м., санвузла 3,3 кв.м., загальна площа квартири складає 27,6 кв.м. Крім того, ОСОБА_4 належить підвал площею 4,0 кв.м.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

10. Позивачі позовні вимоги обґрунтовували таким, що ОСОБА_4 набула квартиру АДРЕСА_1 у власність внаслідок договору довічного утримання в 2002 році. Пізніше здійснила несанкціоновані реконструкційні зміни внаслідок чого захопила на поверсі ряд спільних у користуванні з іншими мешканцями інших квартир у будинку приміщень (зокрема, частина балкону, туалет, частина сходової клітки).

Внаслідок приватизації вказаної квартири було захоплено спільний туалет і частину сходової кітки без погодження із іншими мешканцями квартир на поверсі/будинку. Тим самим обмежено право на користування допоміжними приміщеннями, що обслуговують квартири на цьому поверсі житлового будинку.

11. Відповідач та треті особи письмових заперечень проти позову не подавали.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

12. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що доводи позивачів про те, що до складу приватизації квартири АДРЕСА_1, вбиральня площею 3,3 кв.м. включена незаконно, оскільки така належала до загального користування є необґрунтованими, такі, навпаки, спростовуються представленими суду доказами, зокрема, матеріалами інвентаризаційної справи.

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13. Позивачі касаційну скаргу обгрунтовують тим, що суди не надали належної оцінки наданим доказам у справі, а саме поверхового плану 3-го поверху будинку, яким підтверджується, що до складу приватизації квартири АДРЕСА_1, включена вбиральня площею 3,3 кв.м., яка належала до загального користування. Крім того, зазнають, що квартира НОМЕР_2 на час приватизації у 1994 році не включала кімнату 9-3, а була самовільно зведена шляхом захоплення частини спільних приміщень на поверсі без погодження з мешканцями сусідніх квартир. Тому, приватизувати приміщення, які не належали до площі квартири, колишній власник ОСОБА_5 не мала права.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Верховний Суд, перевіривши доводи та вимоги касаційної скарги на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, дійшов до висновку про задоволення касаційної скарги.

15. З аналізу установлених судами фактичних обставин справи вбачається, що розпорядження Львівської міської адміністрації про надання дозволу на приватизацію квартири оскаржується з підстав незаконності, на думку позивачів, приватизації квартири та включення до її складу приміщень загального користування в будинку. Таким чином, оскаржуваному розпорядженню передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про володіння та користування допоміжними приміщеннями іншими мешканцями цього поверху житлового будинку, а також одержання право власності на ці приміщення.

16. Отже, для правильного вирішення даного спору судам попередніх інстанцій необхідно було визначити предмет позову, встановити усі обставини, що входять до предмета доведення такого позову, з'ясувати правову природу правовідносини, які склались між сторонами, та виходячи з установленого, застосувати ті норми права, якими вони регулюються.

17. Разом з тим, при прийнятті рішення суди попередніх інстанцій вирішували даний спір за правилами адміністративного судочинства, як такий, що підсудний місцевому адміністративному суду, з огляду на оскарження рішення органу місцевого самоврядування.

18. Колегія суддів Верховного Суду з цим не погоджується, зважаючи на таке.

19. Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішення) в порядку адміністративного судочинства.

20. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України у редакції, чинній на час прийняття рішення).

21. У ч. 1 ст. 2 КАС України (у зазначеній редакції) завданням адміністративного судочинства визначено захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

22. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

23. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України у згаданій редакції).

24. Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття рішення) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

25. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття рішення) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

26. Беручи до уваги наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а повинен вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції.

27. Суд також звертає увагу, що звернувшись з позовом, позивач має на меті захистити своє право власності на майно шляхом скасування правової підстави набуття права власності на майно, належне іншій особі - ОСОБА_5, а пізніше відчужене ОСОБА_4 Позов до суду фактично спрямований на оспорювання прав цієї особи прав на нерухоме майно. Відтак, саме ОСОБА_4 повинна бути відповідачем.

28. У справі, яка розглядається, ОСОБА_4 має статус третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача. Судами не враховано, що статус сторін та третіх осіб не є тотожним і відрізняється ступенем впливу судового рішення на їх права та інтереси. Рішення суду обов'язково впливає на права та обов'язки сторін одна щодо одної, і лише може (з різним ступенем ймовірності) вплинути на права або інтереси третіх осіб.

29. Розпорядження Львівської міської адміністрації №1093 від 28.07.1994. стало підставою для приватизації квартири і вичерпало свою дію в момент його виконання - набуття права власності на квартиру у ОСОБА_5 Право власності на квартиру підтверджується правовстановлюючим документом - свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 28.07.1994. За таких обставин Суд вважає, що права, які позивач вважає порушеними, не можуть бути захищені скасуванням розпорядження і свідоцтва. Тим більше, що квартиру відчужено ОСОБА_6 і на час вирішення спору власником є вона.

Спір не може бути вирішено без правової оцінки відносин між позивачем та третьою особою, а майнові права позивача не можуть бути захищені ефективно.

30. Звернення до суду має на меті захист прав особи від порушень з боку суб'єкта владних повноважень. Звернення до суду не може використовуватися як засіб позбавити іншу особу належних їй прав, навіть не безспірних, без пред'явлення позову саме до такої особи. Судовий захист прав одних осіб не може призводити до порушення прав інших.

31. Відповідно до ч.1 ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному поряду повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

32. З цих підстав Суд дійшов висновку про те, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

33. Закриваючи провадження, Суд роз'яснює, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст. 139, 243, 341, 354 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

2. Постанову постанову Галицького районного суду м. Львова від 12.04.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 - скасувати.

3. Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_4, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про скасування розпорядження №1093 від 28.07.1994 про надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та скасування свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 28.07.1994 - закрити.

4. Роз'яснити, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя Кравчук В.М.

Суддя Анцупова Т.О.

Суддя Берназюк Я.О.