Справа № 264/1303/18
Суддя: Кузнецов Д. В.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/1303/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецов Д.В. при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти ВБДР Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Штеренштейна Євгена Костянтиновича, третя особа Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до відповідача з вимогою про скасування постанови серії АР №877773 про адміністративне правопорушення та про повернення з державного бюджету незаконно сплачену суму в розмірі 680 гривень.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що дії інспектора поліції є протиправними, а оскаржувана постанова є незаконною, оскільки невірно застосовано правила дорожнього руху. Так, зазначає, що він працює на посаді начальника господарського відділ у КП «Комунальник» та 15 грудня 2017 року виконував посадові обов'язки та вивантажив працівників з метою прибирання контейнерного майданчика для підготовки до ремонту на перехресті вулиць Митрополитська та Сонячна. Всього працівники перебували не більше 5 хвилин та прибирали майданчик для сміттєвих баків та в цей момент під'їхали працівники поліції та безпідставно притягнули його до адміністративної відповідальності. Наголошував на тому, що його підлеглі здійснювали лише прибирання поблизу майданчика, який розташований поза проїзною частиною дороги, та на територію дороги працівники не виходили, будь-яких будівельних робіт не виконували. На підставі цього вказує, що працівник поліції незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності та наклав стягнення у виді штрафу в розмірі 680 гривень. З метою того, щоб сума штрафу не подвоїлась сплатив штраф та просить повернути його суму із державного бюджету як незаконно сплачений.

В судовому засіданні позивач позов підтримав.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив про законність своїх дій, які полягали в притягнені позивача до адміністративної відповідальності, за те, що він 14 грудня 2017 року, будучи посадовою особою відповідальною за проведення робіт по переобладнанню контейнерних площадок, порушив порядок погодження виконання подібних робіт з органами поліції та проведення робіт з виходом на проїзну частину без відповідного огородження. У зв'язку із цим було складено відносно позивача постанову за частиною 2 та 3 статті 140 КУпАП та накладено штраф. Також представив фото із місця пригоди.

Представник третьої особи Василенко Ю.Г. в судовому засіданні заперечувала проти позову, вказувала на законність дій інспектора поліції.

Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 15 грудня 2017 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 877773 від 15.12.2017 року інспектором ВБДР Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Штеренштейном Є.К. було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 2 та 3 статті 140 КпАП України, а саме за те, що він 14 грудня 2017 року о 12 год. 36 хв., являючись посадовою особою - начальником дільниці відповідальною за проведення робіт з переобладнання контейнерних площадок, порушив порядок погодження з уповноваженим органом реалізації у сфері БДР проводив роботи на проїзній частині та в зонах червоних ліній доріг і вулиць та не огородив місце, не маючи відповідного погодження, чим порушив пункт 4.6 ДСТУ 3090-95, п.6 Постанови КМУ №198, статтю 26 Закону України «Про дорожній рух», за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 гривень.

За даним протоколом позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за проведення робіт з переобладнання контейнерної площадки без передбаченого дозволу та без огородження місця виконання робіт. В підтвердження вказаного порушення відповідачем було надано фото з місця пригоди, де зображено вантажний автомобіль поза проїзною частиною та декілька працівників підприємства.

Частиною 2 та 3 статті 140 КУпАП передбачена відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об'єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування, а також за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

Вказана норма права є бланкетною та передбачає необхідність застосування до правовідносин спеціального законодавства порядку погодження проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях та нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях місць провадження робіт.

В даному випадку позивачу ставилося в провину порушення пункту 4.6 ДСТУ 3090-95, п.6 Постанови КМУ №198 та статті 26 Закону України «Про дорожній рух».

Згідно з статтею 26 Закону України «Про дорожній рух при виконанні робіт в смузі відведення автомобільної дороги, вулиці та залізничного переїзду, якщо це загрожує безпечному чи безперебійному руху транспорту і пішоходів, організації, що відповідають за утримання автомобільної дороги, вулиці та залізничного переїзду, можуть закрити чи обмежити рух на основі погодженого з Національною поліцією ордера, який видається відповідним дорожнім органом, а в містах - службою місцевого державного органу виконавчої влади та місцевого самоврядування. У ордері викладаються умови заборони або обмеження руху, порядок інформування про це учасників дорожнього руху, заходи щодо безпеки дорожнього руху і строки проведення робіт.

Порушення цих вимог тягне за собою матеріальну відповідальність організацій, що виконують роботи.

Згідно пунктом 6 Постанови КМУ від 30 березня 1994 р. N 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» будівництво споруд, прокладання інженерних комунікацій та виконання інших робіт у межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг здійснюється в порядку, що визначають відповідно Укравтодор, Держбуд і Держжитлокомунгосп за погодженням з Національною поліцією.

В пункті 4.6. Державного стандарту України (ДСТУ) №3090-95 Безпека дорожнього руху Організація робіт з експлуатації міських вулиць та доріг, який затверджений та введений в дію Наказом Держстандарту України № 165 від 22 травня 1995 року, передбачено, що для виконання на міських вулицях та дорогах робіт, пов'язаних із розкопуванням ґрунту на глибину більше 0,5 м або з розриттям дорожнього одягу проїзної частини і тротуарів, слідує: отримати ордер (дозвіл) в місцевих органах державної виконавчої влади, погоджений з відповідними експлуатаційними організаціями та Державтоінспекцією. Забороняється виконувати такі роботи до отримання оформленого належним чином ордеру.

З аналізу вказаних положень закону та підзаконних актів слідує, що при виконанні дорожніх робіт, якщо це загрожує безпечному чи безперебійному руху транспорту і пішоході, організації, що відповідають за утримання автомобільної дороги, вулиці та залізничного переїзду, можуть закрити чи обмежити рух. Тобто законом передбачено не обов'язок, а право організації обмежити рух при виконанні таких робіт, які загрожують безпечному чи безперебійному руху транспорту і пішоходів.

Однак із представленого фото з місця пригоди та показань свідка ОСОБА_4, який виконував вказані роботи та був допитаний судом, видно як за бордюрним каменем, поза проїзною частиною, поруч із майданчиком для сміттєвих баків розташований вантажний автомобіль та працівник із тачкою, який прибирав каміння, що знаходились на газоні. За твердженням позивача та свідка вони не виконували земельних або будівельних робіт, а лише прибирали сміття та каміння, які залишились після виконання дорожніх робіт та будівництва майданчику для сміттєвих баків. Вказана версія не була спростована відповідачем та із фото не вбачається виконання інших робіт, ніж ті, що зазначені позивачем та свідком. Відповідачем не доведено, що виконання даних робіт загрожувало безпечному чи безперебійному руху транспорту і пішоходів, або могло створити аварійну небезпеку дорожньому руху.

Отже порушень статті 26 Закону України «Про дорожній рух» з боку позивача судом не встановлено.

Крім того, при застосуванні вказаної норми закону та положень пункту 6 Постанови КМУ в частині терміну «виконання робіт» необхідно виходити із приписів Державного стандарту України (ДСТУ) №3090-95, в якому в пункті 4.6. передбачено, що до таких робіт слід віднести ті, які пов'язані із розкопуванням ґрунту на глибину більше 0,5 м або з розриттям дорожнього одягу проїзної частини і тротуарів. Лише в разі виконання таких робіт потребується отримання відповідного ордеру (дозволу) в місцевих органах державної виконавчої влади, погодженого з відповідними експлуатаційними організаціями та Департаментом патрульної служби. Однак судом не було встановлено, щоб позивач виконував подібні роботи.

Відповідач не довів, що позивачем виконувалися подібні роботи та не спростував версію позивача про виконання робіт з прибирання каміння.

Таким чином, підстав для отримання передбаченого законом дозволу на виконання робіт з прибирання території, що розташована поза проїзною частиною та не створює перешкод безпечному чи безперебійному руху транспорту і пішоходів, не потребує необхідності отримання дозволу (ордеру) або встановлення огородження.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачу слід було довести наявність правопорушення (проступку), зокрема, об'єкт та об'єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.2 та 3 ст.140 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у порушенні вимог правил, норм і стандартів при виконанні робіт на автомобільній дорозі.

При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, тобто повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 3 ст. 79 КАС України зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Проте відповідач не правильно встановив вид виконуваних позивачем робіт та не довів необхідність отримання дозволу для прибирання території, прилеглої до майданчику для сміттєвих баків, та її огородження, через це прийшов до передчасного та невірного висновку щодо порушення позивачем частини 2 та 3 статті 140 КУпАП.

Таким чином в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 2 та 3 статті 140 КУпАП, а відповідач помилково виніс постанову серії АР №877773 від 15 грудня 2017 року, яка є незаконною та підлягає скасуванню.

Крім того, після винесення оскаржуваної постанови серії АР №877773 від 15 грудня 2017 року, позивачем з метою не подвоєння суми призначеного штрафу 03 січня 2018 року було сплачено штраф в сумі 680 гривень, що підтверджується наданою позивачем квитанцією №14772860 від 03 січня 2018 року. У зв'язку із незаконністю та скасуванням даної постанови вказана сума штрафу була сплачена позивачем безпідставно та має бути повернута позивачу, як перерахована без достатніх правових підстав.

Керуючись ст. ст. 2,9,242-246 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти ВБДР Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Штеренштейна Євгена Костянтиновича, третя особа Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 877773 від 15 грудня 2018 року про накладення на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 та 3 статті 140 КпАП України.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 з Державного бюджету України безпідставно сплачену ним суму штрафу в розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривень за квитанцією № 14772860 від 03 січня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Д. В. Кузнецов