Справа № 752/22877/17
Суддя: Мирошниченко О. В.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/169/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 травня 2018 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі

головуючого судді Мирошниченко О.В.

за участю секретаря Мархотка А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції в м. Києві рядового поліції Горіленко Аліни Іванівни, третя особа - Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом та просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 667601 від 24.10.2017, складену щодо нього за ч. 3 ст. 122 КУпАП із застосування адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн., а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову вказав, що 24.10.2017 відповідачем по справі, поліцейським роти № 1 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції в м. Києві рядовим поліції Горіленко А.І. прийнято оскаржувану постанову з накладенням адміністративного стягнення, з якою позивач категорично не згоден та вважає її такою, що винесена всупереч вимогам законодавства України, що регулює відносини в сфері дорожнього руху, без всебічного та повного з'ясування всіх обставин справи, які потрібні для її об'єктивного розгляду, оскільки, правил дорожнього руху позивач не порушував.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Пояснив, що позивач вважає, що своїми діями він не порушив діючі Правила дорожнього руху та інспектор патрульної поліції не надав доказів скоєння ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, що в свою чергу виключає відповідальність позивача за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та вказала, що оскаржувана постанова була прийнята у відповідності до встановлених законом вимог та правил.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі. Просила в його задоволенні відмовити з викладених у відзиві підстав.

Вислухавши сторони, дослідивши всі наявні докази у справі, з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З даних постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.10.2017 року серії БР № 667601, яка складена поліцейським роти № 1 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції в м. Києві рядовим поліції Горіленко Аліною Іванівною вбачається, що ОСОБА_1 24.10.2017 року о 09-25 год. в м. Києві по пр. Глушкова, 41б, керуючи транспортним засобом Шевроле д.н.з.НОМЕР_1, припаркував свій транспортний засіб на тротуарі та газоні, не залишивши місця для руху пішоходів, чим порушив п.п.15.10 в ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме, - за порушення п. 15.10 в ПДР України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП, передбачена відповідальність, серед іншого, за порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Разом з тим, позивач не погоджується з діями відповідача, вважає, що останній безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності, враховуючи той факт, що позивач не порушував вимоги п. 15.10 в ПДР, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували факт правопорушення.

Частиною другою 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Під час розгляду справи про вчинене позивачем адміністративне правопорушення здійснювалася відеофіксація на нагрудну відеокамеру поліцейського. При перегляді в судовому засіданні DVD диску з даним відеозаписом, наданим для огляду відповідачем встановлено, що факт правопорушення позивачем, а саме те, що саме ОСОБА_3 припаркував транспортний засіб на тротуарі та газоні, не залишивши місця для руху пішоходів не зафіксовано. Свідків події інспектор не вказала та не клопотала залучити таких осіб до допиту у судовому засіданні.

У свою чергу, зміст оскаржуваної постанови не містить посилання на докази, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що докази, які б відповідали вимогам ст. 251 КУпАП та об'єктивно фіксували обставини вчинення правопорушення саме позивачем, - відсутні.

Згідно із статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При винесенні оскаржуваної постанови належним чином, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не перевірено усіх істотних обставин, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, викладені в ній дані не підтверджені належними доказами. Будь-які інші докази про наявність вини позивача у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені принципи випливають із положень ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122 КУпАП, а саме припаркування свого транспортного засобу на тротуарі та газоні, не залишивши місця для руху пішоходів.

Натомість, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 порушив вимоги п. 15.10 в ПДР України, що стало підставою його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає до задоволення з підстав недоведеності суб'єктом владних повноважень факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП.

Щодо вимоги про закриття провадження по справі, суд вважає що вона до задоволення не підлягає, оскільки це виходить за межі компетенції суду, адже відкриття та закриття адміністративного провадження у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належить до дискреційних повноважень поліції, у зв'язку з чим, достатнім способом захисту права позивача є скасування постанови.

Керуючись ст. ст. 2, 8-9, 77, 243-246, 250 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Скасувати постанову поліцейського роти № 1 батальйону № 2 полку № 1 Управління патрульної поліції в м. Києві рядового поліції Горіленко Аліни Іванівни серії БР № 667601 від 24.10.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

В іншій частині - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 24 травня 2018 року.

Суддя