Справа № 264/1373/18
Суддя: Пустовойт Т. В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/1373/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що 11 березня 2018 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Постанову по справі про адміністративне правопорушення винесено за те, що 11 березня 2018 року о 18.30 годині ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 біля будинку №41 вул.1 Травня в Лівобережному районі м.Маріуполя та здійснив проїзд без зупинки в зоні дії знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та керував автомобілем не маючи при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників іноземних транспортних засобів або відповідних документів (посвідчень), що звільняють водіїв від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Із постановою не згоден і просить її скасувати, оскільки вважає її необґрунтованою і незаконною. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказав, що постанова винесена з процесуальними порушеннями, а саме не правильно вказано місце правопорушення, оскільки біля будинку № 41 по пр.1 Травня в м.Маріуполі дорожнього знаку 2.2 не встановлено, крім того порушено п.8 ст.ХІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а саме постанова заповнена нерозбірливим почерком, розібрати які саме пункти Правил дорожнього руху України порушив позивач неможливо. Також порушено п.3 ст.V вищевказаної Інструкції, оскільки інспектором винесено постанову не за кожне порушення окремо, а одною постановою. Вважає постанову посадової особи про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги викладені у адміністративному позові підтримав у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду відзив, в якому зазначив про законність своїх дій, оскільки позивачем було допущено порушення правил дорожнього руху. За скоєне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн. У підтвердження доводів, надав диск з відеозаписом, на якому зафіксовано зупинку транспортного засобу та складання постанови. На підставі цього просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки обидві сторони у справі надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, та в судове засідання не зявилися особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст. 194, ч.9 ст. 205 КАС України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 11 березня 2018 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 871610 інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП ОСОБА_2 було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.36, ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, зокрема за те, що він 11 березня 2018 року о 18.30 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 біля будинку №41 вул.1 Травня в Лівобережному районі м.Маріуполя, здійснив проїзд без зупинки в зоні дії знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та керував автомобілем не маючи при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників іноземних транспортних засобів або відповідних документів (посвідчень), що звільняють водіїв від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушено п.п.33.2, 2.1.ґ Правил дорожнього руху України. Вказані порушення тягнуть за собою відповідальність, передбачену ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, за скоєння яких, на підставі ст.36 КУпАП, накладено штраф в сумі 425 грн.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єкт та об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у проїзді перехрестя на заборонений (жовтий) сигнал світлофору.

При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Представником відповідача надано оптичний диск, але з відеозапису від 11.03.2018 року, який міститься на ньому, не вбачається факту скоєння позивачем правопорушення, зокрема, не зафіксовано місце скоєння правопорушення, а саме біля будинку № 41 по пр.1 Травня в м.Маріуполі. Відеозапис починається з моменту зупинки автомобілю ОСОБА_1 та закінчується складанням відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення. Тому, враховуючи зазначені обставини, надати оцінку обставинам можливого правопорушення та відповідно законності винесення постанови працівником поліції у суду обєктивної можливості не має.

Отже, до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлено не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

На переконання суду, факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення інспектором поліції без забезпечення належних та допустимих доказів, визначених ст.251 КпАП України, зокрема відеофіксації всіх суттєвих обставин, не може доводити винуватість особи у вчиненому адміністративному правопорушенні.

При цьому, суд, розглядаючи посилання позивача на порушення інспектором Ісаєвим В.А. положень п.3 ст.V та п.8 ст.ХІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а також на неправильне, на думку позивача, зазначення ним місця вчинення правопорушення (біля будинку № 41 по пр.1 Травня в м.Маріуполі), приходить до наступного.

Відповідно до п.3 ст.V Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі-Інструкція), затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853), при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо (стаття 36 КУпАП). У цьому випадку поліцейський накладає стягнення тільки за ті адміністративні правопорушення, які він має право розглядати. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Статтею 36 КУпАП передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Оскільки вказана справа про кілька адміністративних проступків розглядалась однією посадовою особою інспектором поліції ОСОБА_2, в таких випадках накладається одне основне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з вчинених. В зазначеному випадку за ч.1 ст.126 КУпАП, санкцією якої передбачене стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 425 грн.

Згідно п.8 ст.ХІІІ Інструкції, заповнення в письмовій формі протоколів про адміністративні правопорушення, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, тимчасових дозволів здійснюється чорнилом (пастою) чорного або синього кольору. Записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, імя, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, імя, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами.

Як вбачається з копії оскаржувальної постанови, вона складена не дуже розбірливим почерком, а особові дані особи правопорушника та поліцейського записані великими, прописними літерами. Крім того, нерозбірливо зазначено пункти Правил дорожнього руху України, які порушено ОСОБА_1 та статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якими його піддано адміністративній відповідальності.

Також позивач посилається на те, що інспектором поліції ОСОБА_3 не правильно вказано місце правопорушення, оскільки біля будинку № 41 по пр.1 Травня в м.Маріуполі дорожнього знаку 2.2 не встановлено, таке твердження відповідачем не спростовано, відповідних доказів щодо наявності вказаного дорожнього знаку саме за цією адресою суду не надано.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, а дії інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП ОСОБА_2 неправомірними, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 243-246 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2 роти батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення від 11 березня 2018 року серії БР № 871610 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 ч.1 ст.126 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.36, ч.1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Т.В. Пустовойт