Справа № 826/1898/18
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1898/18 Головуючий у 1-й інстанції - Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач - Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" (ПАТ "Марфін Банк")

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року

у справі №826/1898/18

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталії Миколаївни

третя особа: Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк" (ПАТ "Марфін Банк")

про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталії Миколаївни, третя особа: Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк" (ПАТ "Марфін Банк") про:

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37431979 від 05 жовтня 2017 року, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталією Миколаївною про реєстрацію права власності на земельну ділянку: кадастровий номер: НОМЕР_1, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 382) за Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк";

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37431965 від 05 жовтня 2017 року, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталією Миколаївною про реєстрацію права власності на жилий будинок, загальною площею 572,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00) за Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, скаргу ПАТ "МТБ Банк" (ПАТ "Марфін Банк")

було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу, та прийняти нову, якою відмовити у відкритті провадження.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що вказаний спір пов'язаний із захистом цивільного права, а відтак даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем та позивачем не надано.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню, з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково

Відповідно до ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі виходив з того, що спір виник із публічно-правових відносин та відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України належить до юрисдикції адміністративних судів і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 30 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк" та Корпарацією «Феномен» в особі президента ОСОБА_2 укладено кредитний договір №00356/К. За умовами зазначено договору забезпечення виконання зобов'язань за цим договором визначено іпотекою на житлий будинок, загальною площею 572,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Також 30 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк" та Корпарацією «Феномен» в особі президента ОСОБА_2 укладено іпотечний договір за умовами якого забезпечення виконання зобов'язань кредитного договору №00356/К від 30.09.2011 забезпечено іпотекою належних ОСОБА_5 на праві власності земельною ділянку: кадастровий номер: НОМЕР_1, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 382) та на житловим будиноком, загальною площею 572,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00) зареєстровані за Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк" на підставі договору іпотеки від 30 вересня 2011 року, реєстраційний номер 5590.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37431979 від 05 жовтня 2017 року, яке права власності на земельну ділянку: кадастровий номер: НОМЕР_1, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 382) за Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк";

Також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37431965 від 05 жовтня 2017 року, права власності на жилий будинок, загальною площею 572,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00) за Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк".

Вважаючи що діями відповідача як суб'єкта владних повноважень при вчиненні реєстраційних дій були порушені його права власності, ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Відкриваючи провадження у справі виходив з того, що спір виник із публічно-правових відносин та відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України належить до юрисдикції адміністративних судів і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У п. 3 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України міститься визначення адміністративний суд, згідно з яким це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, на думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, застосовуючи при цьому те законодавство, яке було чинне на час винесення спірного рішення.

Частинами 1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час винесення спірного судового рішення) встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час винесення спірного судового рішення) визначено, що правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час винесення спірного судового рішення) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції на час винесення спірного судового рішення) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок щодо визначення юрисдикції адміністративних судів міститься у постанові викладено в постановах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16 та від 11 квітня 2017 року у справі № 808/2298/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №817/1048/16 від 04 квітня 2018 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суттю даного спору являється вирішення питання правомірності переходу права власності на нерухоме майно від позивача до третьої особи, що вказує на наявність спору про право.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст. 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи викладені положення Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з закриттям провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 238, 242, 246, 308, 311, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" (ПАТ "Марфін Банк") - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року - скасувати, провадження по справі за позовом за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталії Миколаївни, третя особа: Публічне акціонерне товариство "МТБ Банк" (ПАТ "Марфін Банк") про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2018 року.