Справа № 817/988/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/988/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_1,

за участю секретаря Шведюк М.М.,

позивача, представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "10" січня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання бездіяльності протиправною , -

суддя в 1-й інстанції - Дорошенко Н.О.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 19.01.2018р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10.01.2018р. адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" щодо невжиття заходів для приведення житлових, побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання засудженого ОСОБА_2 у відповідність до вимог чинного законодавства, які визначають умови відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Державна установа "Городищенська виправна колонія (№96)" звернулась до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції порушено принцип змагальності, обмеживши відповідна в процесуальних права, так як до суду було подане клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з відпусткою представника, про те суд прийняв рішення без участі представників відповідача. В ході судового розгляду справи відповідач не надав суду жодного доказу, однак відповідачем було подане письмове заперечення на первинні позовні вимоги в яких просили суд визнати державну установу "Городищенська виправна колонія (№96)" неналежним відповідачем. У судовому засіданні 11.12.2017р. представник позивача подав заяву про зміну позовних вимог, у якій просив у зв'язку з вибуттям позивача ОСОБА_2В з державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" до державної установи "Чортківська установа виконання покарань №26" встановити факт, що житлові, побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання засудженого ОСОБА_2 у державній установі "Городищенська виправна колонія (№96)" не відповідали вимогам чинного законодавства, які визначають умови відбування засудженими до довічного позбавлення волі призначеного покарання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ДУ "Городищенська виправна колонія №96" на рішення суду першої інстанції від 10.01.2018р. Щодо посилань відповідача стосовно того, що була порушена змагальність сторін, то вважає, що коло представників ДУ "Городищенська виправна колонія №96" не є обмеженим, а тому відповідач міг забезпечити явку іншого представника.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 засуджений до довічного позбавлення волі, з 27.11.2007 по 05.10.2017 відбував покарання в секторі максимального рівня безпеки Державної установи "Городищенська виправна колонія №96".

Відповідно до листа представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини №3-706/13-63 від 17.04.2013, скерованого до Державної пенітенціарної служби України, у квітні 2013 року працівником Департаменту з питань реалізації національного превентивного механізму Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини разом із регіональним координатором Уповноваженого з прав людини у зв'язках з громадськістю в Рівненській області здійснено моніторинговий візит до пенітенціарних установ Рівненської області (а.с.6).

Результати проведення моніторингового візиту зафіксовані в додатку до листа від 17.04.2013 №3.706/13-63, відповідно до якого по Городищенській виправній колонії (№ 96) виявлено ряд недоліків, у тому числі: "Дільниця, де тримаються засуджені до довічного позбавлення волі, обладнана в окремому ізольованому корпусі, має 31 камеру та 4 карцерних приміщення. На момент візиту у дільниці відбувало покарання 48 засуджених до довічного позбавлення волі. Спальні місця засуджених обладнані, як правило, на двоярусних ліжках, самі приміщення вузькі, погано освітлені та практично не провітрюються. В коридорах взагалі відсутнє природнє освітлення, вікна відсутні. Прогулянкові двори для засуджених до довічного позбавлення волі не відповідають вимогам законодавства. Через вкрай недостатню площу вони не виконують передбачену для таких приміщень функцію та фактично не пристосовані для перебування в них засуджених".

За результатами моніторингового візиту представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини рекомендовано Державній пенітенціарній службі України вирішити питання щодо рівномірного розміщення у Городищенській виправній колонії (№96) засуджених дільниці приміщень камерного типу та довічного позбавлення волі з метою забезпечення мінімальної площі на одну особу та створення належних умов відбування покарання; вжити заходів щодо приведення камерних приміщень у відповідність до вимог нормативно-правових актів, у тому числі: спальні місця у приміщеннях камерного типу та камерах для тримання засуджених до довічного позбавлення волі обладнати відповідно до встановлених законодавством норм площі; забезпечити у всіх камерних приміщеннях доступ до свіжого повітря, а також забезпечити достатній рівень природного та штучного освітлення; у Городищенській виправній колонії (№96) привести відповідно до вимог нормативно-правових актів обладнання дворів для проведення прогулянок засуджених, у першу чергу на дільниці для тримання засуджених до довічного позбавлення волі (а.с.6-11).

Листом Державної пенітенціарної служби України від 17.05.2013 №2/2/1-2637-Сд/213 було повідомлено Департамент з питань реалізації національного превентивного механізму Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про усунення недоліків в діяльності установ виконання покарань та слідчих ізоляторів управлінь ДПтС України у Львівській та Рівненській області, в тому числі й Городищенської виправної колонії (№96) (а.с.11-13).

Однак, за змістом вказаного листа не підтверджується усунення порушень, відображених у звіті моніторингового візиту Департаменту з питань реалізації національного превентивного механізму Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зокрема, щодо забезпечення засуджених до довічного позбавлення волі мінімальною площею на одну особу в камерах для їх тримання; приведення відповідно до вимог нормативно-правових актів обладнання дворів для проведення прогулянок засуджених на дільниці для тримання засуджених до довічного позбавлення волі.

Відповідно до листа прокуратури Рівненської області від 25.05.2017р. №16.1686-17, адресованого ОСОБА_2, перевіркою з питань відповідності вимогам законодавства прогулянкових двориків було встановлено, що в установі наявні 12 двориків для прогулянок засуджених до довічного позбавлення волі, які мають площу від 5 до 5,28 кв.м. Відтак, прокуратурою Рівненської області встановлено порушення вимог розділу 3 додатку "Типові правила щодо обладнання секторів для тримання засуджених до довічного позбавлення волі" до Положення про сектор максимального рівня безпеки при виправних колоніях, затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 28.07.2005 №124, який передбачає площу прогулянкового дворика не менше 12 кв.м. (а.с.63).

В листі Рівненської місцевої прокуратури №125/15 від 21.07.2017, адресованого ОСОБА_2, зазначено, що за інформацією Городищенської виправної колонії камери, в яких ОСОБА_2 відбував покарання, мають площу: № 14 - 3,6 м.кв., №17 - 3,7 м.кв., №21 - 3,6 м.кв. В порушення вимог Типових правил обладнання секторів для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, затверджених наказом ДДУзПВП № 124 від 28.07.2005, в секторі довічного позбавлення волі виправної колонії відсутня припливна або припливно-витяжна вентиляція. У зв'язку з цим прокуратурою начальнику колонії була винесена вказівка на усунення порушень вимог кримінально-виконавчого та іншого законодавства України (а.с.56).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин - вжиття ним заходів щодо усунення порушень вимог чинного законодавства в частині забезпечення належних житлових, побутових та санітарно-гігієнічних умов утримання засудженого ОСОБА_2 в період утримання останнього у ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96). Доводи відповідача, викладені в запереченні, щодо відповідності умов утримання засудженого ОСОБА_2 нормативним стандартам, не відповідають обставинам справи та спростовуються дослідженими доказами. Та обставина, що на час вирішення справи судом засудженого ОСОБА_2 переведено до іншої виправної установи, не може бути розцінена як приведення у відповідність нормативним вимогам умов утримання останнього, та не дає суду підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову. В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не довів правомірності його поведінки у спірних правовідносинах. Суд вважав, що адміністрацією Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" не було вжито належних заходів для приведення умов утримання засудженого до довічного позбавлення волі позивача у відповідність до вимог чинного законодавства, чим допущено протиправну бездіяльність внаслідок невиконання обов'язку, встановленого законом.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частиною 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України №1129-IV від 11.07.2003 (далі - КВК України) передбачено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно з ч.1 ст.7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Частиною 2 статті 7 КВК України передбачено, що засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Відповідно до ч.4 ст.7 КВК України правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Згідно з ч.5 ст.7 КВК України дискримінація засуджених за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками забороняється.

За приписами ч.1 ст.102 КВК України, режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов'язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки (частина 2 статті 150 КВК України).

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 151 КВК України, на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов'язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

У дільниці посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки засуджені тримаються в ізольованих жилих приміщеннях, а в дільниці посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки у приміщеннях камерного типу (ч.2 ст.97 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014р. № 2186/5(по тексту - Правила).

Порядок утримання та встановлені обмеження для засуджених, які знаходяться в дільницях посиленого контролю, передбачені розділом ХХХІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, відповідно до приписів якого у дільницях посиленого контролю виправних колоній засуджені тримаються в умовах суворої ізоляції від інших засуджених, яка поєднується із застосуванням до них обмежень, передбачених режимом відбування покарання, а також заходів виховного впливу. У дільницях посиленого контролю виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання та середнього рівня безпеки засуджені розміщуються у звичайних жилих приміщеннях, а в дільницях посиленого контролю виправних колоній максимального рівня безпеки - у ПКТ.

Засуджені, які тримаються у дільниці посиленого контролю, не мають права виходу з жилих приміщень та ПКТ, за винятком виходу на роботу та проведення прогулянок у встановлений розпорядком дня час, а також у випадках надання їм побачень, медичного обстеження та стаціонарної медичної допомоги, відвідування кімнати для виховної роботи.

У дільниці посиленого контролю установлюється роздільне тримання засуджених осіб, які переведені з дільниці карантину, діагностики і розподілу, від засуджених осіб, які переведені з інших ізольованих дільниць установи виконання покарань.

Особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п'яти квадратних метрів (ч.1.ст.115 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Згідно з пунктами 10-12 Мінімальних стандартних правил поводження з в'язнями [резолюція 663 CI (XXIV) ( 995_992 ) ООН від 30.08.1955] всі приміщення, якими користуються в'язні, особливо спальні, повинні відповідати всім санітарним вимогам, причому належну увагу слід звертати на кліматичні умови, особливо на кубатуру цих приміщень, на мінімальну площу їх, на освітлення, опалення і вентиляцію. В приміщеннях, де живуть і працюють в'язні: а) вікна повинні мати достатні розміри для того, щоб в'язні могли читати і працювати при денному світлі, і повинні бути сконструйовані так, щоб забезпечувати доступ свіжого повітря, незалежно від того, є чи немає штучної системи вентиляції; b) штучне освітлення повинне бути достатнім для того, щоб в'язні могли читати і працювати без шкоди для зору. Санітарні вузли повинні бути достатні для того, щоб кожен в'язень міг задовольнити свої природні потреби, коли йому це потрібно, в умовах чистоти і пристойності.

Європейськими пенітенціарними (в'язничними) правилами (Рекомендація № R (2006)2 від 12.02.1987 Комітету Міністрів держав-учасниць) встановлено, що при поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Особи, позбавлені волі, зберігають усі права, яких вони не були законно позбавлені за рішенням суду, відповідно до якого вони засуджені до позбавлення волі чи взяті під варту. Утримання ув'язнених в умовах, які порушують їхні права людини, не може бути виправдано нестачею ресурсів (пункти 1,2,4).

Згідно з п.18 Європейських пенітенціарних (в'язничних) правил у всіх будівлях, де ув'язнені повинні мешкати, працювати або збиратися: a. вікна мусять бути достатньо великими, аби ув'язнені могли читати чи працювати при природному освітленні в нормальних умовах, та забезпечувався приплив свіжого повітря, крім тих випадків, коли є відповідна система кондиціонування повітря; b. штучне освітлення мусить відповідати загальноприйнятим технічним нормам; c. повинна бути передбачена система сигналізації, яка дозволяє ув'язненим негайно встановлювати контакт із персоналом.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 28.07.2005 №124, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.08.2005 за N 881/11161, затверджено Положення про сектор максимального рівня безпеки при виправній колонії середнього рівня безпеки (далі - Положення), відповідно до п.1.2 Положення Сектор є структурним підрозділом виправної колонії середнього рівня безпеки (далі - колонія), на території якої він створений, і розташовується в ізольованому (локальному) секторі житлової зони колонії на базі капітально побудованих приміщень камерного типу (далі - ПКТ).

У секторі тримаються засуджені до позбавлення волі на певний строк, яким за рішенням Апеляційної комісії Державного департаменту України з питань виконання покарань з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі (далі - Апеляційна комісія Департаменту), установлено відбування покарання у ПКТ виправної колонії максимального рівня безпеки, а також чоловіки, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі (пункт 1.3 Положення).

Відповідно до пункту 1.8 Положення Сектор не має прав юридичної особи. Бухгалтерські та фінансові операції з його обслуговування провадяться відповідними службами колонії.

Додатком до Положення є Типові правила щодо обладнання секторів для тримання засуджених до довічного позбавлення волі (далі - Типові правила), відповідно до пункту 1 яких ці правила застосовуються для обладнання нових та реконструкції і капітального ремонту діючих секторів максимального рівня безпеки (далі - сектори). При облаштуванні секторів, крім цих правил, необхідно також керуватися вимогами державних будівельних норм, державних стандартів України, державними протипожежними та санітарними нормами при будівництві, а також вимогами відомчих нормативно-правових актів, що регламентують це питання.

Та обставина, що відповідно до доводів відповідача, наведених в письмовому запереченні, сектор максимального рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, ДУ "Городищенська виправна колонія (№ 96)" був прийнятий в експлуатацію 30.06.2004р., не дає підстав для неврахування приписів Положення та Типових правил, затверджених в часі пізніше, оскільки вказані нормативні документи регламентують діяльність та встановлюють вимоги до всіх секторів для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, як нових, так і реконструйованих раніше, і не розмежовують такі вимоги в залежності від часу створення (реконструкції) секторів.

Пунктом 3 Типових правил визначено, що з метою забезпечення надходження до камери належного природного освітлення відношення площі світлових прорізів до площі підлоги встановлюється не менше 1:8, віконні прорізи виконуються висотою 1200 мм, шириною - не менше 900 мм. У кожній камері встановлюються санітарний вузол, обладнаний унітазом із зливним бачком, умивальник та при технічній можливості душова кабіна. Санітарний вузол обов'язково відгороджується суцільною перегородкою висотою не менше 1 м з дверима, що відчиняються з зовні.

Також пунктом 3 Типових правил передбачено, що прогулянкові дворики розміщуються на території сектору або на даху будівлі з ПКТ і будуються з розрахунку 3 кв. м на одну особу і не менше ніж на 25% від загальної кількості місць для засуджених у секторі. Площа кожного прогулянкового дворика має бути не менше ніж 12 кв. м.

Відповідно до п.4.2 Типових правил у приміщеннях передбачається припливна або припливно-витяжна вентиляція. У камерах передбачаються: а) припливно-механічна вентиляція з підігрівом припливного повітря в холодний період та розташування повітроводів у коридорах уздовж повздовжньої стіни з розміщенням припливних отворів у стінах камер; б) витяжна гравітаційна вентиляція через окремі для кожної камери витяжні канали, що розміщуються у стіні.

Матеріалами справи стверджено, що до моменту звернення за судовим захистом, позивач неодноразово звертався до органів прокуратури, зокрема, з приводу умов його утримання в Городищенській виправній колонії №96. Проведеною прокуратурою перевіркою викладені позивачем факти були підтверджені.

Разом з тим, житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, які утримуються в секторі максимального рівня безпеки ДУ "Городищенська виправна установа (№ 96)", не відповідають встановленим стандартам як в міжнародному, так і в національному законодавстві, що підтверджено станом на 2013 рік за результатами моніторингового візиту до установи представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також перевірками органів прокуратури Рівненської області станом на 2017 рік. Позивач у вказаний період утримувався в секторі максимального рівня безпеки ДУ "Городищенська виправна установа (№96)", а відтак суд вважає, що невідповідність умов утримання позивача у виправній установі нормативно встановленим вимогам підтверджена належними та допустимими доказами та не спростована відповідачем.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст.28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

У відповідності до пп.15 ч.1 ст.18 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV), посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, зобов'язані створювати належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового і медико-санітарного забезпечення.

Пунктом 1.9 Положення про сектор максимального рівня безпеки при виправній колонії середнього рівня безпеки, затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 28.07.2005 №124, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.08.2005 за №881/11161, установлено, що начальник колонії та його заступники несуть персональну відповідальність за додержання вимог законодавства, умов і режиму тримання засуджених у секторі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Калашников проти Росії" суд вказав що умови утримання заявника під арештом, зокрема переповненість камери, її антисанітарія і вплив цих факторів на здоров'я та якість життя заявника у поєднанні із тривалістю такого арешту, є таким поводженням, що принижує людську гідність. Отже, мало місце порушення ст.3 Конвенції.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Харченко проти України" встановлено, що уряд нічим не підтвердив свої аргументи щодо належного функціонування вентиляційної системи. За цих обставин Суд схильний віддати перевагу версії заявника з цього питання (див. рішення у справі "ОСОБА_3 та інші проти Туреччини" (Ahmet Ozkan and Others v. Turkey), N 21689/93, п. 426, від 6 квітня 2004 року). Отже, Суд визнає, що на додаток до переповненості камер, у яких заявника тримали протягом двох років, трьох місяців і п'ятнадцяти днів, умови тримання його під вартою погіршувала і неналежна вентиляція. Це підтверджується також висновком, якого Суд дійшов у справі Коваля (див. рішення у справі "Коваль проти України" (974_143) (Koval v. Ukraine), N 65550/01, п. 76, від 19 жовтня 2006 року) стосовно цієї самої установи досудового тримання під вартою.

Доводи Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" з приводу того, що суд першої інстанції ухвалив постанову за відсутності його представника, відмовивши в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, чим позбавив відповідача процесуального права щодо правомірності дій відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і неухильно виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників адміністративного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, неприбуття учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин. Подібна практика спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та є проявом неповаги до суду.

Згідно зі ст. 122 КАС України (редакція чинна до 15.12.2017р.) адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 193 КАС України (редакція чинна з 15.12.2017р.) передбачено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Оскільки законодавцем обмежений строк для розгляду адміністративних справ, суд першої інстанції був позбавлений можливості неодноразового відкладення розгляду даної справи без поважних на те причин.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.10.2016р. у справі №К/800/6038/16.

Колегія суддів вважає, що оскаржену постанову судом першої інстанції винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, тому не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування зазначеної постанови.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, наведені апелянтом, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "10" січня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "23" травня 2018 р.