Справа № 263/15790/17
Суддя: Соловйов О. Л.
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ Провадження №2а/263/106/2018

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2018 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі судді Соловйова О.Л., при секретарі Корольовій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного Управління Пенсійного Фонду України міста Маріуполя Донецької області про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом 30.11.2017, справу призначено до розгляду на 11.12.2017 та розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями сторін. 15.12.2017 набув чинності зміни до КАС України, відповідно до Закону України №2147-VIII від 03.10.2017. Суд розглянув справу, за вимогами п.10 розділу VII Перехідних положень КАС України.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з 29.01.2016 перебуває на обліку в Центральному обєднаному Управлінні Пенсійного Фонду України міста Маріуполя Донецької області, як одержувачка пенсії по інвалідності третьої групи (загального захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 09.07.2007 по теперішній час перебуває на службі в органах прокуратури Донецької області. З жовтня 2016 року виплата пенсії по інвалідності їй була припинена. На підставі Закону України «По внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 від 24.12.2015 року, їй, як особі яка отримує пенсію по інвалідності 3 групи та працює на посаді державного службовця відповідно до Закону України «Про прокуратуру», припинено виплату пенсії по інвалідності. Зазначає, що положення законів №3668, №911 від 24.12.2015 року не узгоджуються з конституційними положеннями про недопустимість звуження змісту чи обсягу існуючих прав працюючих пенсіонерів при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, а тому відповідач не може застосовувати норми, які суперечать Конституції України. З жовтня 2017 року виплата пенсії їй була відновлена на підставі внесення змін до законодавства. У зв'язку з вищенаведеним, просить зобов'язати відповідача вчинити дії щодо нарахування їй пенсії по інвалідності 3 групи, внаслідок загального захворювання з жовтня 2016 року по вересень 2017 року. Встановити відповідачу строк для подання до Жовтневого районного суду м.Маріуполя звіту про виконання постанови у справі в частині виконання зобовязуючих дій один місяць з дня набрання постановою законної сили. Стягнути з відповідача понесені нею витрати на сплату судового збору в розмірі 640 грн.

Позивачка надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача надав суду заперечення проти позову, зазначивши, що позивачці на підставі її особистої заяви Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Маріуполя з 29.01.2016 було призначено пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання відповідно до ст.33 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». За матеріалами пенсійної справи на дату звернення за призначенням пенсії позивачка працювала на посаді прокурора в Маріупольській місцевій прокуратурі №1 Донецької області. З 01.04.2015 набув чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №3668 яким, зокрема встановлено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Згідно із зазначеним законом, тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, в період роботи особи (крім інвалідів І та II груп інвалідності, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені у відповідності до Закону України «Про державну службу» - не виплачуються. Також, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності з 01.01.2016, внесено зміни до статі 37 Закону України «Про державну службу», якими зокрема продовжено термін невиплати пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів» з 01.01.2016 по 31.12.2016. Управління не заперечує, що 01.06.2015 скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів». Але, ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ст.37 Закону України «Про державну службу» не скасовані, а є чинними і за бажанням позивача, в установлений пенсійним законодавством строк, може бути призначена пенсія/щомісячне довічне грошове утримання відповідно до вказаних законів України. З 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (крім осіб з інвалідністю 1 та 2 груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни 3 групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ЗУ «Про статус ветеранів», гарантії їх соціального захисту») відповідно до цієї статті у період роботи на посадах державної служби, визначених ЗУ №889 від 10.12.2015 «Про державну службу», а також на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», виплачується у розмірі обчисленому відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Таким чином, з 01 жовтня 2017 року виплата пенсії позивачці була поновлена. Щодо питання стягнення з управління на користь позивачки сплаченого нею судового збору, то відповідно до ст. ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування) та використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг; 3) фінансування адміністративних витрат, повязаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. До кошторису Пенсійного фонду України на 2015-2017 роки не було закладено коштів для сплати компенсації втрати частини доходів. Управління є бюджетною організацією, яка фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету. Будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Суд, дослідивши доводи позову та заперечень, надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, та це не заперечується сторонами, що позивачка ОСОБА_2 перебуває на обліку в Центральному обєднаному Управлінні Пенсійного Фонду України міста Маріуполя Донецької області та з 29.01.2016 року призначена пенсія по інвалідності 3 групи загального захворювання (а.с.57-58).

З наказу №1325-к від 20.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 працює в Прокуратурі Донецької області та на теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 4-х річного віку (з 29.07.2017 року по 28.07.2018 року) (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

02.03.2015 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 (надалі Закон № 213), який набрав чинності з 01.04.2015.

Законом № 213 (п.5 розділу 1) внесено зміни в статтю 37 Закону України «Про державну службу», згідно з якими тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року (далі - Закон № 911).

Відповідно до пункту 6 розділу І Закону № 911, у статті 37 Закону України «Про державну службу» абзаци перший та другий частини четвертої викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Також, Прикінцеві положення Закону № 911 не містять посилань на підстави та обставини, які можуть впливати на відновлення виплати пенсії до 31.12.2016 року. Натомість, згідно з Прикінцевими положеннями до вказаного Закону, після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Разом з тим, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Оцінюючи законність припинення виплати пенсії позивачці, суд звертається до норми ч.2 ст.6 КАС України, за якою суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.03.2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України», (пункт 53) зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи.

У своєму рішенні від 07.11.2013 року у справі «Пічкур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n.48, ECHR 2002-IV). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21.02.1997 року у справі «ОСОБА_3 проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), п.39, Reports 1997-I).

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд вважає, що держава реалізуючи своє право вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року зупинила виплату пенсій особам, на яких поширюється дія Закону України «Про прокуратуру».

Державна служба надає особі, що займає посаду державної служби, певний правовий статус, який передбачає відповідну оплату праці, заохочення та соціальні гарантії.

Позивачка мала право обрати між державним пенсійним забезпеченням відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який спрямований на забезпечення мінімального матеріального рівня задоволення життєвих потреб, чи державною службою, статус якої зумовлює відповідний рівень оплати праці за рахунок державних коштів, заохочення та соціальні гарантії, так як законодавець передбачив, що після звільнення з державної служби виплата пенсії відповідно до цього закону поновлюється.

Оскільки позивачка працює на посаді прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №1 з 09.07.2007 року по теперішній час, то вона віддала перевагу державній службі, що передбачає відповідну оплату праці, заохочення та соціальні гарантії перед мінімальним державним пенсійним забезпеченням.

Виплата пенсій особам, які перебувають на державному утриманні одночасно із пенсійним забезпеченням ставить їх у привілейоване становище в порівняні з іншими особами, та передбачала б подвійне державне забезпечення.

Таким чином, державою в інтересах суспільства та з метою забезпечення балансу між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи Законом України № 911-VIII тимчасово зупинено виплату пенсій особам, які отримують оплату праці за рахунок державних коштів.

Тому, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині зобов'язання відновити такі виплати з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року не підлягають задоволенню.

Встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року тимчасові обмеження щодо виплати пенсій особам у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, на яких поширюється дія Закону України «Про Прокуратуру» завершені. Тому з 01.01.2017 року відповідач зобов'язаний був відновити позивачці пенсію по інвалідності.

Таким чином позовні вимоги в частині визнання неправомірними дії відповідача щодо зупинення виплати пенсії по інвалідності та зобов'язання відновити такі виплати з 01.01.2017 року підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Позивачкою в позовній заяві не ставиться питання щодо визнання дій відповідача стосовно не нарахування їй пенсії неправомірними, але суд з метою ефективного захисту прав останньої вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати дії відповідача в частині не нарахування пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, ухваленого не на користь суб'єкта владних повноважень є правом суду, а не його обов'язком. На даній стадії судового процесу для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду суд не знаходить підстав.

Згідно зі ст.371 ч.1 п.1 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі наведеного, слід допустити негайно виконання даної постанови суду, якою присуджена виплата пенсії ОСОБА_1, що була неправомірно припинена, у межах суми стягнення за один місць.

Відповідно до ст.139 ч.1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У звязку з тим, що позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., він підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 6-15, 229, 241-246, 255, 262, 297, 371, п.10 Перехідних положень КАС України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року), суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного Управління Пенсійного Фонду України міста Маріуполя Донецької області про зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Центрального обєднаного Управління Пенсійного Фонду України міста Маріуполя Донецької області (вул.Зелінського,27 а, м.Маріуполь, Донецька обл., 87548; ) щодо припинення нарахування та виплати пенсії по інвалідності 3 групи загального захворювання ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: м.Маріуполь, бул. Шевченко буд 226 кв.52; РНОКПП НОМЕР_1) з 01.01.2017 року.

Зобов'язати управління Центральне обєднане Управління Пенсійного Фонду України міста Маріуполя Донецької області (вул.Зелінського,27 а, м.Маріуполь, Донецька обл., 87548; ) поновити нарахування та виплату пенсії по інвалідності 3 групи загального захворювання ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: м.Маріуполь, бул. Шевченко буд 226 кв.52; РНОКПП НОМЕР_1) з 01.01.2017 року.

Допустити негайне виконання рішення суду про присудження ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: м.Маріуполь, бул. Шевченко буд 226 кв.52; РНОКПП НОМЕР_1) виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центральне обєднане Управління Пенсійного Фонду України міста Маріуполя Донецької області (вул.Зелінського,27 а, м.Маріуполь, Донецька обл., 87548; ) судовий збір в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: м.Маріуполь, бул. Шевченко буд 226 кв.52; РНОКПП НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до п.15.5 розділу VI Перехідні положення КАСУ подається в Донецький апеляційний адміністративний суд через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.Л.Соловйов