Справа № 826/3247/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

22 травня 2018 року справа №826/3247/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
доМіністерства соціальної політики України (далі по тексту - відповідач)
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття позивача на публічну службу на посаду не нижче тієї, яку позивач займав до вступу до Національної академії державного управління при Президентові України, рівноцінною за оплатою праці та характером діяльності; 2) зобов'язання відповідача здійснити заходи щодо працевлаштування на публічну службу ОСОБА_1 на посаду не нижче тієї, яку вона займала до вступу Національної академії державного управління при Президентові України, рівноцінною за оплатою праці та характером діяльності
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва у зв'язку із тим, що Міністерство соціальної політики України протиправно не влаштовує ОСОБА_1 на публічну службу на посаду не нижче тієї, яку вона займала до вступу до Національної академії державного управління при Президентові України, рівноцінною за оплатою праці та характером діяльності, оскільки відповідно до статті 48 Закону України "Про державну службу" на строк професійного навчання за державним службовцем зберігаються його посада та заробітна плата, а після закінчення навчання в аспірантурі відповідач зобов'язаний надати ОСОБА_1 посаду не нижче тієї, яку вона займала до вступу до Національної академії державного управління при Президентові України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3247/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав до суду заперечення, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв'язку із тим, на час розгляду справи позивачем не доведено виконання умов договору-направлення та захисту наукової дисертації.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що ОСОБА_1 виконала всі умови договору-направлення на навчання, у тому числі індивідуальний план роботи над дисертацією.

В судове засіданні 11 квітня 2018 року представник позивача не прибув, попередньо подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності; представник відповідача до суду також не прибув; на підставі частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглядати справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 26 вересня 2012 року №544 к ОСОБА_1 призначена на посаду директора Департаменту гендерної політики та оздоровлення дітей.

Між позивачем та Міністерством соціальної політики України укладено договір-направлення на навчання в аспірантурі з відривом від виробництва Національної академії державного управління при Президентові України (далі по тексту - Національна академія) від 04 вересня 2013 року №09-15/13, за умовами якого відповідач зобов'язався зокрема зарахувати позивача на період навчання до кадрового резерву на посаду директора Департаменту гендерної політики та оздоровлення дітей та надати після закінчення навчання в аспірантурі посаду не нижче тієї, яку вона займала до вступу в Національну академію, рівноцінну за оплатою праці та характером діяльності.

У зв'язку із цим наказом Міністерства соціальної політики України від 11 листопада 2013 року №765 позивача звільнено за власним бажанням у зв'язку із зарахуванням до Національної академії.

Наказом національної академії від 11 листопада 2013 року №688-к позивача зараховано до аспірантури з відривом від виробництва за державним замовленням з 15 листопада 2013 року.

Відповідно до наказу Національної академії від 11 листопада 2016 року №675-к ОСОБА_1 відраховано з аспірантури у зв'язку із закінченням терміну навчання з 14 листопада 2016 року.

Закінчивши навчання, ОСОБА_1 звернулась до Міністерства соціальної політики України із заявою від 21 листопада 2016 року, у якій просила призначити її на посаду директора Департаменту сімейної, гендерної політики та протидії торгівлі людьми, як таку, що закінчила навчання в аспірантурі Національної академії за договором-направленням від 04 вересня 2013 року №09-15/13.

У зв'язку із неотриманням відповіді на вказану заяву, позивач звернуся до відповідача зі зверненням від 16 січня 2017 року, у якому просив вирішити питання працевлаштування, поставлене у попередній заяві.

Відповідач у листі від 27 січня 2017 року №287/0/5-17/30 повідомив ОСОБА_1, що посада директора Департаменту гендерної політики та оздоровлення дітей у штатному розписі Міністерства відсутня; крім того, відповідач зазначив, що наданий позивачем пакет документів не містить інформації про виконання зобов'язань згідно договору-направлення від 04 вересня 2013 року №09-15/13, зокрема щодо захисту дисертації або подання її спеціалізованій вченій раді Національної академії.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить із наступних міркувань.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожному гарантується право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 1 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент направлення позивача на навчання) встановлює, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент направлення позивача на навчання) державним службовцям створюються умови для навчання і підвищення кваліфікації у відповідних навчальних закладах (на факультетах) та шляхом самоосвіти.

Державні службовці підвищують свою кваліфікацію постійно, у тому числі через навчання у відповідних навчальних закладах, як правило, не рідше одного разу на п'ять років. Результати навчання і підвищення кваліфікації є однією з підстав для просування по службі.

При Президенті України діє Національна академія державного управління - державний вищий навчальний заклад з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації державних службовців.

Згідно з підпунктами 1-3 пункту 1 договору-направлення від 04 вересня 2013 року №09-15/13 відповідач зобов'язався зокрема зарахувати позивача на період навчання до кадрового резерву на посаду директора Департаменту гендерної політики та оздоровлення дітей та надати випускнику після закінчення навчання в аспірантурі посаду не нижче тієї, яку він займав до вступу в Національну академію, рівноцінну за оплатою праці та характером діяльності; забезпечення в установленому порядку працевлаштування випускника Національної академії також у разі скорочення чисельності штату, зміни структури чи зміни керівника органу, установи.

Відповідно до пунктів 1-4 Положення про працевлаштування випускників Національної академії державного управління при Президентові України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2013 року, випускники Національної академії державного управління при Президентові України (далі - Національна академія), які навчалися за денною формою за державним замовленням за спеціальністю "Публічне управління та адміністрування" галузі знань "Управління та адміністрування", працевлаштовуються органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими органами, установами, на які поширюється дія Законів України "Про державну службу" та "Про службу в органах місцевого самоврядування", з якими укладено договори-направлення на навчання за денною формою до Національної академії відповідно до Положення про прийом слухачів до Національної академії державного управління при Президентові України (далі - органи, установи). Органи, установи забезпечують надання випускникам Національної академії посад, на яких вони перебувають у кадровому резерві згідно з договорами-направленнями, або, як виняток, не нижче тих, які вони займали до вступу до Національної академії, рівноцінних за оплатою праці та характером діяльності, після проходження спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також реалізацію переважного права на зайняття вакантної посади чи просування по службі без конкурсного відбору або стажування та зарахування їх до кадрового резерву на посади першої - четвертої категорії. Відповідальність за прийняття випускників Національної академії на посади державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування покладається на керівника органу, установи.

У разі ліквідації чи реорганізації органу, установи, де раніше працювали випускники Національної академії, їх працевлаштовує орган, установа, що є правонаступником, або орган, установа, на які покладено відповідні функції. Зобов'язання щодо працевлаштування випускників Національної академії зберігається також у разі скорочення чисельності штату і зміни структури органу, установи. Зміна керівника органу, установи не є підставою для відмови у працевлаштуванні випускників Національної академії.

Протягом місяця після початку навчання Національна академія подає відповідному органові, установі та Нацдержслужбі повідомлення про вступників, які розпочали навчання. На підставі цього повідомлення органи, установи зараховують слухачів Національної академії до кадрового резерву згідно з пунктом 23 Положення про прийом слухачів до Національної академії державного управління при Президентові України. Органи, установи подають щороку в січні до Національної академії та Нацдержслужби підтвердження щодо перебування слухачів у кадровому резерві із зазначенням повної назви посади, на яку випускників Національної академії буде призначено після її закінчення.

Керівник органу, установи призначає на посаду випускника Національної академії відповідно до штатного розпису з урахуванням вимог, зазначених у пункті 1 цього Положення.

Таким чином, Міністерство соціальної політики України зобов'язане надати позивачу, як випускнику Національної академії, після закінчення навчання в аспірантурі посаду не нижче тієї, яку він займав до вступу в Національну академію, рівноцінну за оплатою праці та характером діяльності.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент закінчення позивачем навчання в Національній академії) вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент закінчення позивачем навчання в Національній академії) державним службовцям створюються умови для підвищення рівня професійної компетентності шляхом професійного навчання, яке проводиться постійно.

Частина сьома статті 48 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент закінчення позивачем навчання в Національній академії) встановлює, що на строк професійного навчання за державним службовцем зберігаються його посада та заробітна плата.

Як визначено статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, яка зарахована на навчання до аспірантури Національної академії в період та на умовах, визначених законодавством на час вступу, повинна бути працевлаштована на державну службу на умовах договору-направлення (без конкурсного відбору), інакше буде вважатися звуженням прав та свобод позивача.

Аналогічна позиція висловлена Національним агентством України з питань державної служби у роз'ясненні від 31 жовтня 2016 року №20-р/з "Щодо працевлаштування осіб, які навчалися за державним замовленням за денною формою навчання за спеціальностями галузі знань "Державне управління", у зв'язку з набранням чинності з 01 травня 2016 року Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу".

При вирішенні спору суд враховує, що позивачем виконані обов'язки договору-направлення від 04 вересня 2013 року №09-15/13, зокрема в частині захисту дисертації та подання її спеціалізованій вченій раді Національної академії.

Так, наявні у справі докази підтверджують, що згідно з витягом з протоколу №6 засідання кафедри державного менеджменту Національної академії від 30 листопада 2016 року ухвалено, що за актуальністю, ступенем новизни, обґрунтованості, наукової та практичної цінності здобутих результатів рекомендувати дисертацію ОСОБА_1 на тему "Взаємовідносини органів влади та громадськості у протидії торгівлі людьми", за спеціальність 25.00.01 - теорія та історія державного управління на винесення до розгляду на спеціалізовану вчену раду.

Згідно з рішенням щодо присудження наукового ступеня кандидата наук Спеціалізованої вченої ради Національної академії від 14 грудня 2017 року дисертація ОСОБА_1 "Взаємовідносини органів влади та громадськості у протидії торгівлі людьми" є цілісною завершеною науковою працею, яка написана в науковому стилі та має логічну структуру, відповідає вимогам пункту 11 Порядку присудження наукових ступенів, а її автор заслуговує на присудження наукового ступеня кандидата наук з державного управління за спеціальністю 25.00.01 - теорія та історія державного управління.

Крім того, під час розгляду даної справи ОСОБА_1 видано диплом кандидата наук серії ДК №046317 на підставі рішення Атестаційної колегії від 20 березня 2018 року.

Водночас, не зважаючи на свій обов'язок за договором-направлення від 04 вересня 2013 року №09-15/13 надати позивачу, як випускнику Національної академії, після закінчення навчання в аспірантурі посаду не нижче тієї, яку він займав до вступу в Національну академію, рівноцінну за оплатою праці та характером діяльності, Міністерство соціальної політики України, не вчинило відповідних дій, що суперечить умовам договору-направлення, нормам Закону України "Про державну службу" та порушує право позивача на працю.

Таким чином, поведінка відповідача у межах спірних правовідносин носить характер протиправної бездіяльності, що є підставою для зобов'язання відповідача вчинити дії щодо надання ОСОБА_1 посади не нижче тієї, яку вона займала до вступу до Національної академії, рівноцінної за оплатою праці та характером діяльності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10; ідентифікаційний код 37567866) щодо не надання ОСОБА_1 посади не нижче тієї, яку вона займала до вступу до Національної академії державного управління при Президентові України, рівноцінної за оплатою праці та характером діяльності.

3. Зобов'язати Міністерство соціальної політики України вчинити дії щодо надання ОСОБА_1 посади не нижче тієї, яку вона займала до вступу до Національної академії державного управління при Президентові України, рівноцінної за оплатою праці та характером діяльності.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства соціальної політики України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов