Справа № 214/186/18
Суддя: Євтушенко О. І.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/186/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Євтушенка О.І.,

секретар судового засідання - Бєлікова О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 214/186/18

за позовною заявою ОСОБА_1

до інспектора роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Ільчука Дмитра Юрійовича

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою 12.01.2018 року, в якій просив суд скасувати постанову серії ВР №264151 від 07.01.2018 року, винесену інспектором роти №2 батальйону №3 УПП у м. Кривому Розі ДПП Ільчуком Д.Ю. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 425 грн.

Пред'явлені вимоги мотивовано тим, що 07.01.2018 року інспектором ПП Ільчуком Д.Ю. винесено відносно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за начебто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме проїзд перехрестя нерівнозначних доріг вул. Тесленка та вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області при увімкненому червоному сигналі світлофору. Вважав оскаржувану ним постанову незаконною та винесеною інспектором ПП з допущенням грубих порушень процесуальних норм під час її розгляду. Так, розглянувши справу про адміністративне правопорушення на місці зупинки керованого ним транспортного засобу, відповідач унеможливив виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Вважав, що під час винесення оскаржуваної ним постанови відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки його автомобіля, в той час як закон дозволяє розглядати справи про адміністративне правопорушення виключно за місцем вчинення, тобто в розумінні ст.276 КУпАП, положень Рішення Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року за місцезнаходженням органу, який уповноважений їх розглядати - УПП в м. Кривому Розі ДПП по вул. Волгоградська 11 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Додатково акцентував увагу, що в порушення вимог ст.ст.278, 279 КУпАП інспектор виніс постанову біля свого службового автомобіля, не провівши належного розгляду, зокрема, без оголошення відомостей про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, вирішення клопотань, дослідження доказів, відібрання пояснень у нього як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з урахуванням того, що вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення він не визнавав. Інспектор також не врахував його доводи стосовно незгоди з відео фіксацією порушення, адже на відео з автомобільного реєстратору не видно, що перехрестя проїхав саме автомобіль, яким він керував, в той час як його було зупинено на значній відстані після проїзду перехрестя. Рухаючись на автомобілі НОМЕР_1, кольору вишневий металик, жодних порушень ПДР України він не допускав.

Не погоджуючись з пред'явленими вимогами, в порядку ст.47 КАС України 26.01.2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.16-23), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на їх безпідставність. Свої заперечення мотивував тим, що 07.01.2018 року під час здійснення патрулювання в районі перехрестя вул. Тесленка та вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області приблизно о 17.20 год. водій автомобіля НОМЕР_1, здійснив рух через перехрестя на забороняючий рух червоний сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3 «е» ПДР України. Після виявлення порушення ПДР України, він зупинив автомобіль позивача, відрекомендувався відповідно до ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», повідомив причину зупинки та попрохав водія пред'явити водійське посвідчення та документи на транспортний засіб. Попередньо роз'яснивши ОСОБА_1 його процесуальні права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, він розглянув справу про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу - місці скоєння правопорушення, що не суперечить ч.6 ст.276 КУпАП, Рішенню Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року та характеру здійснення провадження, яке є спрощеним. Будь-яких обмежень процесуальних прав водія з його боку не було, від надання письмових пояснень ОСОБА_1 добровільно відмовився, ніяких клопотань не заявляв. В ході розгляду справи ОСОБА_1 дійсно заперечував факт допущенням ним порушень ПДР України, адже, на його переконання, перехрестя він проїхав на зелений сигнал світлофору. Заперечуючи проти доводів позивача стосовно його невинуватості у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, він посилався на запис на автомобільному відеореєстраторі «Falkon», на якому чітко видно, що на 01 хвилині запису у напрямку руху до вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на перехресті увімкнено червоний сигнал світлофору, і саме в цей момент автомобіль марки ЗАЗ 110206, темно-зеленого кольору, р/н НОМЕР_2 (на відео чітко можна встановити номерний знак транспортного засобу), проїжджає перехрестя. На переконання інспектора, розгляд справи ним проведено належним чином, об'єктивно, з наданням правової оцінки всім обставинам і наявним доказам, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності сторін та інших учасників справи з урахуванням їх позиції та попередньо поданих заяв про розгляд справи за їх відсутності.

До початку розгляду справи по суті 26.01.2018 року відповідачем заявлялись клопотання: про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління ПП в м. Кривому Розі ДПП, в задоволенні якого ухвалою суду від 13.03.2018 року відмовлено; про витребування доказів, яке ухвалою суду від 13.03.2018 року задоволено (а.с.25-27, 34, 35).

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову / доказів, зупинення / поновлення провадження по справі не застосовувались.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

07.01.2018 року інспектором ПП Ільчуком Д.Ю. винесено постанову серії ВР №264151 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП у зв'язку з порушенням п.8.7.3 «е» ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. в дохід держави (а.с.6).

Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 07.01.2018 року о 17.20 годин водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки ЗАЗ 110206, р/НОМЕР_4, по автодорозі на перехресті нерівнозначних доріг вул. Тесленка та вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, виїхав на перехрестя при увімкненому забороняю чому рух червоному сигналі світлофору, чим порушив п.8.7.3 «е» ПДР України.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Так, п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП Ільчуком Д.Ю. як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з попереднім роз'ясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його процесуальних прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується підписом позивача в постанові про адміністративне правопорушення від 07.01.2018 року та оглянутим судом відеозаписом з боді-камери на диску DVD-R (а.с.24, запис № ) та спростовує доводи позивача щодо обмеження його процесуальних прав та позбавлення можливості їх реалізації в повному обсязі. Крім того, в постанові серії ВР №264151 від 07.01.2018 року міститься власноруч виконана ОСОБА_1 відмітка про незгоду з інкримінованим йому правопорушенням та пред'явленими інспектором доказами, що є свідченням надання йому інспектором можливості викласти свої зауваження.

Стосовно доводів позивача щодо неправомірності розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.276 КУпАП передбачено альтернативу у виборі місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП: за місцем його вчинення, обліку транспортного засобу або місцем проживання порушника.

Крім того, ч.6 ст.276 КУпАП передбачено можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення й в іншому місці.

Так, ст.258 КУпАП визначено перелік правопорушень, для фіксації яких не складається протокол, а справи відносно вказаних правопорушень розглядаються на місці вчинення правопорушення.

Частиною 2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (у тому числі за ст.122 КУпАП), та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

За приписами ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених ч.ч.1, 2 ст.258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Аналіз положень глави 22 КУпАП в системному зв'язку з положеннями глави 17 КУпАП вказує на неможливість ототожнення понять «місце вчинення адміністративного правопорушення» з місцем розгляду справи «на місці вчинення адміністративного правопорушення», які мають різне цільове спрямування та правовий зміст. Так, в контексті ст.276 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачає її розгляд за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення в межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України, що також передбачено в п.2.4 Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року.

Розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395 (далі за текстом - Інструкція №1395 від 07.11.2015 року) визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.1 розділу ІІІ).

Пункт 2 розділу ІІІ Інструкції №1395 від 07.11.2015 року деталізує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.ч.1-3 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, аналізом вказаних норм в їх системному зв'язку суд приходить до висновку, що інспектором патрульної поліції правомірно винесено оспорювану постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП на місці його вчинення.

Посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015, яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд вважає необґрунтованими, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП, що регулюють визначення місця розгляду справи, зазнали змін внесених Законом України від 14.0.07.2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», зокрема, внесено зміни до ст.258 КУпАП шляхом доповнення п.4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.

Разом з тим, оскільки предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення, перевіряючи правомірність її винесення суб'єктом владних повноважень, суд зобов'язаний перевірити наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть.

Згідно з п.п.8.1, 8.7 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою, зокрема, світлофорів. Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.

Відповідно до п.8.7.3 «е» ПДР України, червоний сигнал світлофору забороняє рух транспортних засобів.

Як визначено ст.251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В КУпАП та КАС України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та її перегляду судом у випадку оскарження, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. В даній категорії справ відповідач як суб'єкт владних повноважень, повинен зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача та його заперечення проти пред'явленого йому обвинувачення, адже в силу ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Поміж іншим, у рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Вважаючи неправомірною постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що рух через перехрестя вул. Тесленка та вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області 07.01.2018 року він дійсно здійснював на автомобілі НОМЕР_1, однак на дозволяючий рух зелений сигнал світлофору, в той час як автомобіль, зафіксований на відео з відеореєстратору зі службового транспортного засобу, наданому інспектором, не є автомобілем, яким керував він, в той час як інспектором зупинив його на значній відстані після проїзду перехрестя, у зв'язку з чим відеозапис жодного відношення до нього не має.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на те, що в силу п.9 ч.1 ст.31, ст.40 Закону України «Про національну поліцію» відеоспостереження за дотриманням ПДР України інспектором ПП Ільчуком Д.Ю. зафіксовано у встановленому законом порядку, у розумінні ст.251 КУпАП він є доказом в справі про адміністративне правопорушення та підлягає оцінці на його належність, допустимість, достовірність та достатність в сукупності з іншими доказами.

Відтворенням наданого інспектором відеозапису на диску DVD-R (а.с.24, запис «Факт правопорушення») судом встановлено, що перехрестя вул. Тесленка та вул. Володимира Великого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на записі після 01.05 хв. проїхав автомобіль, однак з відстані, на якій знаходився службовий автомобіль інспектора ПП Ільчука Д.Ю. неможливо розгледіти, якої марки, моделі, з якими державними номерними знаками рухався вказаний транспортний засіб, у тому числі й після повороту на перехресті працівниками поліції, за яким конкретно автомобілем вони слідували, у зв'язку з чим зазначення інспектором точного реєстраційного номеру автомобіля викликає у суду сумнів в їх дійсності та реальності.

Окремої уваги заслуговує той факт, що в своєму відзиві відповідач - інспектор ПП Ільчук Д.Ю. зазначив, що порушення проїзду перехрестя на забороняючий рух червоний сигнал світлофору допущено водієм автомобіля марки ЗАЗ 110206, темно-зеленого кольору, в той час 07.01.2018 року ОСОБА_1 на вказаному вище перехресті рухався на автомобілі марки ЗАЗ 110206, кольору вишневий металик, що також зазначено в наданому позивачем свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та встановлено в ході відтворення відеозапису № (а.с.24, 32).

Позаяк, аналізуючи хронологію подій, судом встановлено, що в постанові інспектором зазначено, що начебто порушення п.8.7.3 «е» ПДР України ОСОБА_1 вчинив о 17.20 годин, при цьому на відеозаписі не зафіксовано, о котрій саме годині невідомий автомобіль проїхав перехрестя (а.с.24, запис «Факт правопорушення», час запису 01:05), в той час як на відеозаписі з боді-камери інспектора зафіксовано, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зупинено о 17.29 год. Вказані обставини є свідченням наявності неузгоджень між зазначеними інспектором та дійсними обставинами, у тому числі з тими, які зафіксовані у наданому ним відеозаписі як доказу допущення позивачем порушення, який з огляду на викладене суд визнає неналежним та недостатнім доказом. Жодних фотоматеріалів, пояснень свідків, які вказували б на наявність в діях позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, відповідачем до постанови не долучено та в підтвердження своїх заперечень не надано.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За даних обставин заперечення, наведені відповідачем без їх доказового підтвердження, спростовуються обґрунтованою позицією позивача, котра в сукупності з наявними доказами, рядом сумнівів щодо доведеності його вини, які в силу ст.63 Конституції України тлумачаться на його користь, є свідченням недоведеності наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи сукупність викладених обставин та недоведеність правомірності винесення інспектором ПП Ільчуком Д.Ю. постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 264151 від 07.01.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., недоведеність події вчинення позивачем правопорушення, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених ним вимог та необхідність їх задоволення із скасуванням оскаржуваної ним постанови та закриттям справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, звільненого від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Підстави, визначені ст.371 КАС України, для звернення судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 139, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Ільчука Дмитра Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - задовольнити.

Постанову серії ВР №264151 від 07.01.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, винесену інспектором роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Ільчуком Дмитром Юрійовичем - скасувати, а справу закрити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його ухвалення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: Інспектор роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Ільчук Дмитро Юрійович, РНОКПП невідомий, адреса робочого місця: вул. Волгоградська 11, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Рішення суду складено та підписано 25.05.2018 року.

Суддя О.І. Євтушенко