Справа № 522/9226/18
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/9226/18
Провадження 2-а/522/1138/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина соціалістичної республіки Вєтнам Хоанг Тхі Хионг про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом посилаючись на те, що 23.05.2018 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Сухий Лиман, було виявлено особу, яка назвалася громадянкою ОСОБА_1 Республіки Вєтнам Хоанг Тхі Хионг, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У результаті проведеної перевірки було встановлено, що відповідач порушила правила перебування іноземців в Україні проживала без документів на право проживання в Україні. Зі слів відповідача, вона прибула до України 20.10.2012 через пункт пропуску «Одеса». Метою приїзду є постійне проживання в Україні та подальше працевлаштування, однак заходів щодо оформлення дозволу на імміграцію та постійне проживання в Україні вона не вжила. Свій національний паспорт загубила за невідомих обставинах. Відповідач перевищила термін перебування на території України, проживає на території України без реєстрації та документів на право проживання в Україні, не виїхала з України після закінчення терміну перебування в Україні зазначеного в візі. Відповідно до свідоцтва про народження у Відповідача на території України народилась дитина Хоанг ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час відповідач на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має. 23.05.2018 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну відповідача та зобовязано її покинути територію України у термін до 24.05.2018 року. 23.05.2018 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 002906 та постановою про накладення адміністративного стягнення від ПН МОД № 002906 була притягнута до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Відповідачка з відповідною заявою про добровільне повернення, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не зверталась, відповідного бажання під час опитування не виявила, жертвою торгівлі людьми себе не вважає. З огляду на викладене, позивач вважає, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідачка ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, про що свідчить її ухилення від добровільного виїзду, відсутність родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів на повернення, документів, посвідчуючи особу, просили прийняти рішення про затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України.

Ухвалою суду від 25.05.2018 року провадження у справі було відкрито.

У судовому засіданні представник позивача позовну заяву та обставини, якими вона обґрунтована, підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що у відповідача не має паспорту та візи, тому було прийнято відповідне рішення та надано строк на те, що відповідач добровільно покинула територію України. Проте, у даний строк (24.05.2018 року) відповідач їх рішення не виконала. У відповідача не має документів для ідентифікації.

Представник відповідача ОСОБА_3 (по ордеру серії ОД №381783 від 25.05.2018 року) та відповідачка у присутності перекладача ОСОБА_4 позов не визнали та просили відмовити. Відповідачка пояснила, що вона прибула до України у 2012 році з Дубаї до м. Києва, а потім до м. Одеси, одразу почала працювати в підпільних цехах у с. Сухий Лиман. Потім народила дитину у 2013 році та до сих пір працює в цехі в ОСОБА_5, у неї паспорт та вона вважає добровільно виїхати за країни походження. Представник відповідача зазначив що відповідачку затримали 22.05.2018 року та вона добровільно не могла виконати рішення міграційної служби. Крім того, їй будуть надані кошти покинути країну з боку ОСОБА_4 Ши Туань, якого відповідачка знає, та в неї є дійсним паспорт.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінал паспорту відповідачки серії №1486453, виданий 10.06.2013 року в Консульстві СР Вєтнам у м. Києві, який дійсний до 10.06.2023 року, та її свідоцтва серії І-КИ №441572 від 19.07.2013 року про народження дитини Хоанг ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами частини сьомої статті 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Судом встановлено, що 23.05.2018 за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Сухий Лиман, було виявлено особу, яка назвалася громадянкою ОСОБА_1 Республіки Вєтнам Хоанг Тхі Хіонг, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У результаті проведеної перевірки було встановлено, що відповідач порушила правила перебування іноземців в Україні проживала без документів на право проживання в Україні.

23.05.2018 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну відповідача та зобовязано її покинути територію України у термін до 24.05.2018 року. У визначений термін відповідачка рішення позивача не виконала.

23.05.2018 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 002906 та постановою про накладення адміністративного стягнення від ПН МОД № 002906 була притягнута до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн..

Згідно позовних вимог у визначений термін громадянин соціалістичної республіки Вєтнам Хоанг Тхі Хіонг, ІНФОРМАЦІЯ_1, з території України не виїхала через відсутність паспорту та не бажання покинути країни, не має коштів на придбання квитків.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобовязані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені загальні питання правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядку їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Частиною 3 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон) передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Пунктом 12 Порядку про продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений Постановою Кабінетом Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі - Порядок № 150) передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в'їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Згідно п.14 ст.1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону (ч.1 ст.23 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Згідно зі ст.30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Положеннями ч. 1 ст. 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п."f" ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод затримання виправдане лише доти, поки провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише покладає на державу зобов'язання законодавчо визначити підстави позбавлення волі, а також містить вимоги щодо якості закону, на основі якого таке позбавлення волі може здійснюватись. Так, у справі Амюр проти Франції (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі Дугуз проти Греції Європейський суд постановив, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що затримання іноземців та осіб без громадянства можливе лише за наявності підстав вважати, що такі особи не мають документа, що дає право на виїзд з України, ухилятимуться від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатимуть проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі таких осіб.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі слів відповідача, вона прибула до України 20.10.2012 через м. Київ, а потім вже до м.Одеси. Метою приїзду є постійне проживання в Україні та подальше працевлаштування та по по теперішній час вона працює в підпільному цеху в с. Сухий Лиман, Овідіопольського району, Одеської області. Відповідно до свідоцтва про народження у Відповідача на території України народилась дитина Хоанг ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з матірю.

За розглядом справи судом встановлено, що у відповідачки наявний паспорт громадянина РС Вєтнам серії №1486453, виданий 10.06.2013 року в Консульстві СР Вєтнам у м. Києві, який дійсний до 10.06.2023 року, а також оригінал свідоцтва серії І-КИ №441572 від 19.07.2013 року про народження дитини Хоанг ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім того, вона бажає повернутися до країни походження та їй будуть надані кошти з боку її знайомого ОСОБА_4 Ши Туань.

Отже, з урахуванням викладеного, зважаючи на те, що відповідачка має документи, які посвідчують її особу, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина соціалістичної республіки Вєтнам Хоанг Тхі Хіонг, ІНФОРМАЦІЯ_1, про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, а тому відмовляє у його задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) до Хоанг Тхі Хіонг (ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово проживає за адресою: с. Сухий лиман. Овідіопольський р-н, Одеська область) про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 25.05.2018 року.

Суддя Л.В. Домусчі