Справа № 2а/1270/1377/2012
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2018 року

Київ

справа №2а/1270/1377/2012

адміністративне провадження №К/9901/199/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Луганського окружного адміністративного суду 29.02.2012 (головуючий суддя - Цицюра О.О.)

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.04.2012 (головуючий суддя - Блохін А.А., судді - Міронова Г.М., Юрко І.В.)

у справі №2а/1270/1377/2012

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області

про зобов'язання вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, визнати незаконним рішення про застосування штрафних санкцій від 31.10.2011 №330,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Первомайську Луганської області (далі - відповідач), в якому просила зобов'язати відповідача вчинити певні дії, а саме - видати документ про реєстрацію позивача як платника збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зобов'язати відповідача утриматися від певних дій, а саме - утриматися від дій по взяттю позивача як платника внесків на пенсійне страхування, та визнати незаконним рішення відповідача від 31.10.2011 №330.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29.02.2012 позовну заяву у частині визнання незаконним рішення відповідача від 31.10.2011 №330 було залишено без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду. Названа ухвала набрала законної сили, сторонами у касаційному порядку оскаржена не була.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29.02.2012, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.04.2012, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, зазначаючи про порушення судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Так, позивач у касаційній скарзі вказує, що судовими інстанціями не було з'ясовано обставини у справі, зокрема, не було перевірено чи було позивача зареєстровано платником збору на обов'язкове пенсійне страхування управлінням ПФУ у м. Первомайську, що призвело до того, що, на думку позивача, його позовні вимоги фактично не були розглянуті.

Крім того, позивач зазначив, що судовими інстанціями не було розглянуто позовні вимоги про зобов'язання відповідача як виконавця функцій виконавчої дирекції Пенсійного фонду відповідно до абз.1 п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» утриматися від вчинення певних дій, а саме - від дій по взяттю позивача як платника внесків на пенсійне страхування відповідно до п.3 ст.15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на облік до Пенсійного фонду, як особи, що немає статуту та статусу юридичної особи у відповідності до ст.58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач не реалізував свого процесуального права подання відзиву на касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 була зареєстрована виконавчим комітетом Первомайської міської ради Луганської області 12.09.1995 за №0002031 як фізична особа-підприємець.

Відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку від 03.10.2005 серії Г №258535, виданого ДПІ у м. Первомайську, позивача було зареєстровано платником єдиного податку.

Розглянувши доводи, викладені у касаційній скарзі, які стосуються позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме - видати документ про реєстрацію позивача як платника збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, слід зазначити наступне.

З 01.01.2011 набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон № 2464).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 названого Закону України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначено як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 зазначеного Закону України, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Нормами ч.1 ст.5 цього ж Закону України передбачено, що облік осіб, зазначених у частині першій статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи) - з Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України та центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики.

Положеннями п.2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», нараховують, обчислюють та сплачують єдиний внесок відповідно до цього Закону.

Судовими інстанціями правильно встановлено, що взяття на облік осіб, зазначених у п.4 ч.1 ст.4 цього Закону України, здійснюється відповідно до норм названого Закону України Пенсійним фондом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Пунктом 3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску. Перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснюється. Пенсійний фонд спільно з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та Державною податковою адміністрацією України проводить звірення платників страхових внесків у порядку, встановленому Пенсійним фондом спільно з Державною податковою адміністрацією України за погодженням з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що на момент набрання чинності Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивач була зареєстрована в Управлінні Пенсійного фонду України м. Первомайську як платник внесків, що підтверджується відповідною заявою про реєстрацію (подання якої позивачем не оспорюється) та свідоцтвом про сплату єдиного податку.

Судова колегія Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що після набрання чинності названим Законом України перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснювалася. Зважаючи на те, що зазначеним Законом України не передбачалася видача спеціальних документів про реєстрацію платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, висновки суду першої та апеляційної інстанції, що такий документ не підлягав видачі є правильними.

Судова колегія Верховного Суду також звертає увагу, що позивачем у касаційній скарзі зазначено, що судами першої та апеляційної інстанцій не було розглянуто заявлено вимогу щодо надання спеціального документу про реєстрацію платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Водночас, як вбачається з викладеного, позовні вимоги у цій частині були розглянуті судовими інстанціями з наданням їм відповідної оцінки.

Відтак, доводи касаційної скарги у цій частині не спростовують висновків, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій.

Щодо доводів, наведених позивачем у касаційній скарзі у частині позовних вимог про зобов'язання відповідача як виконавця функцій виконавчої дирекції Пенсійного фонду відповідно до абз.1 п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» утриматися від вчинення певних дій, а саме - від дій по взяттю позивача як платника внесків на пенсійне страхування відповідно до п.3 ст.15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на облік до Пенсійного фонду, як особи, що немає статуту та статусу юридичної особи у відповідності до ст.58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слід зазначити наступне.

Пунктом 4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» період до перетворення Пенсійного фонду на неприбуткову самоврядну організацію відповідно до пункту 12 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» завдання та функції Пенсійного фонду та його територіальних органів щодо збору та ведення обліку єдиного внеску виконують відповідно Пенсійний фонд та головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах.

Суди обґрунтовано зазначили, що зважаючи на викладені законодавчі приписи та з урахуванням норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до яких на Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську як на орган, який виконує функції Пенсійного фонду, покладено обов'язок по збору та веденню обліку єдиного внеску, обов'язок ведення та взяття на облік позивача як платника єдиного внеску до Пенсійного фонду покладено саме на назване Управління Пенсійного фонду України у м. Первомайську.

Щодо доводів позивача про відсутність статуту у Пенсійного фонду та про те, що Пенсійний фонд не зареєстрований у встановленому законодавством порядку, що виключає можливість взагалі взяти на облік будь-кого та надати статус платника відповідних страхових внесків, то такі доводи не підтверджені жодними доказами. Між тим, ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, судова колегія Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача як виконавця функцій виконавчої дирекції Пенсійного фонду утриматися від вчинення певних дій, а саме - щодо взяття позивача на облік як платника внесків на пенсійне страхування, оскільки це суперечить нормам діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, якими встановлено права та обов'язки Управління Пенсійного фонду України у м. Первомайську.

Доводи касаційної скарги, що позовні вимоги у цій частині не були предметом розгляду у судових інстанціях, спростовуються викладеним.

Доводи, наведені позивачем у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду 29.02.2012 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.04.2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко