Справа № 806/1590/18
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Житомир

справа № 806/1590/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування рішення та стягнення недоплаченої суми одноразової грошової допомоги,-

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов"язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 січня 2018 року в частині визначення виплати одноразової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;

- визнати право на отримання одноразової допомоги у розмірі 510000 грн та стягнути із Міністерства оборони України недоплачену суму одноразової грошової допомоги, виходячи із розміру 300-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2018 року у сумі 280600 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до постанови Бердичівського міськрайонного суду від 30.05.2017, зміненої постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017, зобов"язано Міністерство оборони України нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням інвалідності ІІ групи з 22 січня 2013 року відповідно до ст.16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"

На виконання вказаного судового рішення комісією Міністерства оборони України 19 січня 2018 року позивачу призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у сум 229400 грн.

Проте позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги виходячи з 300 кратного прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб на 1 січня року, у якому йому призначено та виплачено одноразову грошову допомогу - на 1 січня 2018 року. Різниця, що підлягає виплаті, з урахуванням отриманої позивачем суми, складає 280600 грн.

Тому рішення комісії Міністерства оборони України від 19.01.2018 в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.04.2018 за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до довідки від 20.04.2018 розгляд справи було призначено на 11.05.2018, у зв"язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному.

23 квітня 2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву за вхідним №8556/18, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розумінні п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, є дата, що вказана у довідці медико-соціальної експертної комісії, у даному випадку - 04.02.2013, коли позивачу встановлено інвалідність внаслідок поранення та захворювання, пов"язаних з виконанням військової служби.

Відповідно до п.б ч.1 ст.16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їхніх сімей" на день встановлення позивачу інвалідності, розмір одноразової грошової допомоги для інвалідів ІІ групи складав 200 кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Пункт 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, яким встановлено призначення та виплата одноразової грошової допомоги в 300 кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, був змінений постановами Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №335 та від 15.11.2017 №855, тому на позивача ця норма не розповсюджується.

З огляду на викладене, просить у позові відмовити за безпідставністю.

07 травня 2018 року позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву за вх.№9371/18, у якій просив не брати до уваги відзив на позовну заяву відповідача та задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

11.05.2018 у визначений час позивач до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. У прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача 11.05.2018 прибув до суду, проте перед початком судового засідання, через канцелярію суду подав клопотання від 11.05.2018 за вх.№9711/18 про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Зважаючи на клопотання позивача та представника відповідача, керуючись приписами ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд вважає за можливе провести розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.258 КАС України - не пізніше закінчення строків розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА від 04.02.2013 позивачу встановлена друга група інвалідності з 22.01.2013, яка настала внаслідок поранення та захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебування в країнах де велись бойові дії (а.с.4).

Відповідно до постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 у справі №274/1716/17, зміненої постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017, визнано протиправним дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 22 січня 2013 року внаслідок поранення (контузія) та захворювань пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Зобов'язано Міністерство оборони України нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням інвалідності 2 групи з 22 січня 2013 року внаслідок поранення, контузії, захворювань пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.13, 14).

На виконання постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 у справі №274/1716/17 позивачу призначено і виплачено одноразову грошову допомогу у зв"язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок поранення (контузії) захворювань пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності в сумі 229400 грн.

Не погоджуючись із розміром виплаченої суми одноразової грошової допомоги, позивач через свого представника звернувся із заявою до Міністерства оборони України з проханням переглянути розмір допомоги в сторону збільшення, оскільки вважає, що вона має бути призначена та виплачена у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, станом на 1 січня 2018 року (рік в якому призначена та виплачена допомога), розмір недоотриманої суми становить 280600 грн.

Департаментом фінансів Міністерства оборони України у листі від 12.03.2018 №248/3/6/666 позивача повідомлено про те, що на виконання постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 у справі №274/1716/17 та постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов"язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 19 січня 2018 року прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності (04.02.2013) в сумі 229400 грн (а.с.17).

Позивач, вважаючи, що він має право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня року, у якому йому призначено та виплачено одноразову грошову допомогу, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку із виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ (далі - Закон України №2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 Закону України №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України №2011-ХІІ Розділом ІІ цього Закону.

Приписами статті 1 Закону України №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

При цьому, відповідно до пункт "б" частини 1 статті 16-2 Закону України №2011-XII розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 2 групи становить суму 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014.

Підпунктом 1 пункту 6 Постанови №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності 2 групи.

Відповідно до пункту 3 Постанови №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

В описовій частині постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №274/1716/17, прийнятої за результатами розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2017 у справі №274/1716/17, колегія суддів дійшла висновку про те, що при прийнятті рішення стосовно призначення позивачу одноразової грошової допомоги слід керуватися положеннями законодавства, чинного станом на дату його звернення (передусім Закону №2011-ХІІ і Постанови №975).

Позивач звернувся із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у січні 2015 року, тому, беручи до увагу постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №274/1716/17, саме з цієї дати він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до статті 16 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (у редакції, чинній станом на дату звернення позивача).

Тобто право на призначення та виплату одноразової допомоги позивачу, як інваліду другої групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, згідно із п.п.1 п.6 Постанови Кабінету Міністрів №975 від 25.12.2013 (у редакції, чинній станом на дату звернення позивача), визначено постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №274/1716/17, яка в установленому законом порядку набрала законної сили.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Матеріали справи свідчать, що на виконання постанови суду, враховуючи розмір прожиткового мінімуму встановлених для працездатних осіб на 2014 рік, відповідачем позивачу було призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 229400грн, що відповідає вимогам законодавства, що діяло на той час. Факт отримання вказаної допомоги сторонами не заперечується.

Оскільки суд дійшов до висновку про правомірність спірного рішення комісії Міністерства оборони України від 19.01.2018, а виплату одноразової грошової допомоги призначена то виплачено на підставі вказаного рішення, то суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 510000 грн та стягнення із Міністерства оборони України недоплаченої суми разової грошової допомоги, виходячи із 300-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2018 року у сумі 280600 грн, є безпідставними.

Враховуючи наведене правові підстави для задоволення позову - відсутні.

Посилання відповідача на судові рішення в аналогічних справах, є неприйнятними, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує лише висновки щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 250, 255, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 13300, ідн код НОМЕР_1) до Міністерства оборони України (пр-т. Повітронофлотський, буд.6, м. Київ-168, ) про визнання незаконним та скасування рішення та стягнення недоплаченої суми одноразової грошової допомоги, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко