Справа № 812/678/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року справа № 812/678/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Василенко Л.А., Шишова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року (повний текст складено 23 лютого 2018 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 812/678/17 (суддя в 1 інстанції Кисельова Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 після уточнення позовних вимог та заміни належного відповідача по справі - до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі Управління), в якому остаточно висловлено прохання визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-1266-17 від 05.02.2018 про сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 21343,37 грн., винесену Управлінням (арк. спр. 134-140, 143-147).

В обґрунтування уточненого адміністративного позову зазначено, що відповідно до пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464-VI) позивач на час проведення АТО звільнений від обовязку своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а контролюючий орган не має законних підстав для формування та направлення вимоги про сплату боргу. Позивач вважає, що відповідач не повинен був однозначно застосовувати положення статті 25 Закону № 2464-VI, оскільки відповідно до пункту 9-4 розділу VIII цього Закону достатніми підставами для звільнення платника єдиного внеску від відповідальності, передбаченої цим Законом за невиконання (несвоєчасне виконання) обовязків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО, є перебування на обліку в податкових органах, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669-VII), та заява самого платника до органу доходів і зборів про звільнення від виконання обовязків платника єдиного внеску, подана не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення АТО. Позивачем таку заяву подано 06.06.2016 до Новоайдарського відділення Слов'яносербської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, у задоволенні якої відмовлено листом від 21.06.2016.

З вищевикладених підстав позивач просив визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-1266-17 від 05.02.2018 про сплату заборгованості по єдиному внеску на загальнодержавне соціальне страхування в сумі 21343,37 грн., винесену Управлінням.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов (арк. спр. 154-157).

В обґрунтування відзиву зазначив, що за даними інформаційної системи органу доходів і зборів станом на 14.04.2017 позивач має борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 27886,80 грн. На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів було сформовано і надіслано Позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми Ф від 05.02.2018 № Ф-1263-17. Заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 27886,80 грн. складається за: 2013 рік 1194,03 грн.; за 2014 рік 5022,52 грн.; за 2015 рік 5127,32 грн.; за 2016 рік 4242,15 грн.; за 2017 рік 5214,00 грн., суми боргу, яка перейшла з Управління Пенсійного фонду до податкового органу станом на 19.10.2013 та подальших щоквартальних нарахувань єдиного внеску як платнику єдиного податку в загальній сумі 17119,37 грн. Підстави для звільнення позивача від обовязків платника єдиного внеску відповідно до пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI відсутні, оскільки умовою для звільнення є заява у довільній формі та сертифікат Торгово-промислової палати України, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) на території проведення АТО. У позивача такий сертифікат відсутній. Відповідач зазначає, що саме по собі включення того чи іншого населеного пункту до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція не є безумовною підставою для невиконання чи виконання не в повному обсязі платниками єдиного внеску своїх обовязків, передбачених частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VI.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року у справі № 812/678/17 позов задоволено частково, внаслідок чого, визнано протиправною та скасовано вимогу Управління № Ф-1266-17 від 05.02.2018 про сплату боргу (недоїмки) в частині зобовязання ОСОБА_1 сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску за період з ІІІ кварталу 2015 року по 31 січня 2018 року в сумі 7619,89 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що для звільнення платників єдиного внеску від виконання обовязків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції згідно з положенням пункту 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI достатньо лише факту перебування відповідного платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014. При цьому, суд зауважив, що платники єдиного внеску звільняються від виконання своїх обовязків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції без встановлення додаткових умов, зокрема отримання сертифікату Торгово-промислової палати України та надання заяви про звільнення від плати єдиного внеску.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в період з III кварталу 2015 по 31 січня 2018 року Законом № 1669-VII не скасовувались обовязки, визначені ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, а лише надавалась можливість платникам єдиного внеску на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі у разі виконання наведених вимог щодо наявності заяви та сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин. Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку про те, що саме по собі включення того чи іншого населеного пункту до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, не є безумовною підставою для невиконання чи виконання не в повному обсязі платниками єдиного внеску своїх обов'язків передбачених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI.

Відсутність заяви та сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України унеможливлює ідентифікацію осіб, які потребують застосування до них заходів підтримки передбачених Законом № 1669-VII у звязку з існуванням надзвичайних та невідворотних обставини, що обєктивно впливають на виконання зобовязань у звязку з такими обставинами. Таким чином, апелянт стверджує, що у відповідача не було законних підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати єдиного внеску та не направлення вимоги про сплату (недоїмки) у звязку з не сплатою зобовязань.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: 93500, Луганська область, Новоайдарський район, смт. Новоайдар, вул. Леніна, буд. 9, 19.12.2006 №0000526 Новоайдарською районною адміністрацією Луганської області, перебуває на обліку у Новоайдарському відділенні Слов'яносербської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, є платником страхових внесків (арк. спр. 10-11, 41-44).

Позивачем 12.04.2017 направлено до Новоайдарського відділення Слов'яносербської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області заяву, відповідно до якої просив надати інформацію в формі вимоги про стан заборгованості по ЄСВ станом на момент звернення (арк. спр. 5).

Слов'яносербською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Луганській області надано відповідь на запит, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 станом на 14.04.2017 становить 27886,80 грн. та згідно пунктом 3 розділу 6 Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування вимога про сплату боргу буде направлена протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (арк. спр. 6).

05 лютого 2018 року Управління сформовано позивачу вимогу про сплату боргу № Ф-1266-17, у якій зазначено, що загальна сума боргу позивача станом на 31 січня 2018 року становить 21343,37 грн. (арк. спр. 140, 147).

Зазначену вимогу, як стверджує позивач, отримав 08.02.2018 нарочно на момент подання заяви про зменшення позовних вимог (арк. спр. 143).

Судом також встановлено, що позивач 06.06.2016 звернувся до Новоайдарського відділення Слов'яносербської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області із заявою про звільнення від сплати єдиного внеску з 14.04.2014 (арк. спр. 7), у задоволенні якої відмовлено листом Словяносербської ОДПІ від 21.06.2016 № 250 (арк. спр. 8).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.07.2017 за результатами розгляду апеляційної скарги Слов'яносербської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області залишено без змін постанову Луганського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року у справі № 812/1301/16. Вказаним судовим рішенням суду першої інстанції було визнано протиправною та скасовано вимогу Старобільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області від 17 серпня 2015 року № Ф-8 про сплату боргу (недоїмки) в частині зобовязання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску за період з ІІ кварталу 2014 року по ІІ квартал 2015 року в сумі 6339,75 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (арк. спр. 160-161).

Згідно відомостей інтегрованої картки платника зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вбачається, що у позивача виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2018 складає 17770,05 грн. (арк. спр. 35-41), що підтверджується карткою особового рахунку (арк. спр. 102-103, 123-124).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідачів, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI (тут і надалі положення Закону № 2464-VI наведені у редакції чинній на час виникнення спірних відносин між сторонами).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VI встановлено обовязок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до частини 5 та частини 7 статті 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

При цьому в частині 8 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (пункту 1 частини 10 статті 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Однак, особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних правовідносин квітень 2017 року, позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464-VI необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону № 1669-VII.

Зокрема, підпунктом б пункту 8 статті 14-1 Закону № 1669-VII розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-3 наступного змісту: Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону № 2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно абзацу 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (втратив чинність), від 02 грудня 2015 року № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено Новоайдарський район.

Судом встановлено, що у спірному періоді позивач був платником єдиного внеску, який перебуває на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території проведення антитерористичної операції, та подав відповідну заяву до органу доходів і зборів про звільнення від виконання обовязків платника єдиного внеску, а отже є субєктом правовідносин, до яких необхідно застосувати положення пункту 9-4 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI.

З огляду на дію зазначеної норми, колегією суддів встановлено, що позивач звільнявся від виконання обовязків платника єдиного внеску, встановлених частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, починаючи з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Колегією суддів встановлено, що вимога від 05.02.2018 № Ф-1266-17 про сплату боргу (недоїмки), яка поглинає розмір заборгованості по вимозі № Ф-8 від 17.08.2015, частково охоплює період, у якому позивач звільнявся від виконання обовязків платника єдиного внеску, а саме: з ІІ кварталу 2014 року по ІІ кварталу 2015 року. Відповідно за цей період орган доходів і зборів не мав повноважень формувати та направляти позивачу вимогу про сплату боргу.

Крім того, слід зазначити, що оскаржуване рішення органом доходів і зборів прийнято з посиланням на статтю 25 Закону № 2464-VI, абзацом 2 частини 1 якої визначено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Оскільки, як вже вище вказано, позивач у період з ІІ кварталу 2014 року по 30 квітня 2017 рік в силу приписів закону був звільнений від обовязків платника єдиного внеску, орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника за період його звільнення від виконання обовязків, встановлених частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VI.

Наявність заборони у застосуванні до позивача заходів впливу та стягнення, визначених статті 25 Закону № 2464-VI, за невиконання обовязків платника єдиного внеску у вказаний вище період, унеможливлює й формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу за цей період.

З огляду на дію зазначеної норми позивач звільнявся від виконання зобов'язань платника єдиного внеску встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у період з 22 квітня 2014 року по 30 квітня 2017 року, а не взагалі перерахувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Посилання відповідача на відсутність у позивача сертифікату Торгово-промислової палати України, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки подання такого сертифікату не є обовязковою умовою для звільнення від обовязків платника єдиного внеску, а є умовою для списання недоїмки, що не є тотожними поняттями у розмінні пунктів 9-4 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18.03.13 в справі № 805-2377-16 (номер в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 72745043).

За таких обставин, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що вимога Управління про сплату боргу від № Ф-1266-17 від 05.02.2018 є частково протиправною та підлягає скасуванню в частині визначення позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску за період з ІІ кварталу 2014 року по 31 січня 2018 року в сумі 7619,89 грн. (21343,37 грн. (загальний розмір недоїмки) 13723,483 грн. (останній розмір правомірно нарахованої суми недоїмки) = 7619,89 грн.)

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують справлення та сплату єдиного внеску.

Рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає постанова місцевого суду лише в частині, в якій задоволена частина позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року у справі № 812/678/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги залишити без змін.

Повне судове рішення - 23 травня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді Л.А. Василенко

ОСОБА_2