Справа № 826/13769/17
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року (прийняте в порядку письмового провадження, у м.Києві, дата складання повного тексту - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 27181-1305 від 27.04.2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Зокрема, апелянт зазначає, що нарахування Позивачу земельного податку Відповідачем за 2017 рік є протиправним, без наявності обов'язку у Позивача сплачувати земельний податок, оскільки за Позивачем не зареєстрована земельна ділянка. Оскільки Позивач з 2015 року не має статусу платника земельного податку, то відсутні підстави проводити звірку правильності нарахування земельного податку та такий податок у 2017 році йому взагалі не повинен бути нарахований. Крім того, Позивач звертає увагу, що з наданого розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вбачається, що Відповідачем недотримано принципу пропорційності для визначення площі земельної ділянки та обрахунку земельного податку.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що для визначення суми земельного податку Відповідачем було застосовано розмір частки Позивача у власності на нежилий будинок, визначений у договорі дарування нежилих приміщень від 27.02.2013 року; при розрахунку суми земельного податку взяті дані із витягу «Кадастр», який надається Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру. Таким чином, Відповідач вважає, що ним правомірно оформлено оскаржуване повідомлення-рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Позивача, заперечення представника Відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.04.2013 року Позивач зареєстрований у ДПІ у Дарницькому районі міста Києві ДПС як фізична особа - підприємець, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зроблено запис за номером: 0032965.

Основним видом господарської діяльності Позивача згідно з КВЕД 009-2010 є ремонт побутових приладів, домашнього та садового обладнання (код 95.22) та надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код 68.20).

27.04.2017 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № 27181-1305 форми «Ф», яким відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.286 розділу ХІІІ Податкового кодексу України, ОСОБА_2 визначено податкове зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за податковий період 2017 рік у розмірі 10681,76 грн.

Так, за приписами статті 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, правовідносини щодо нарахування та сплати якої врегульовано розділом XIII Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.269.1.1 п.269.1 ст.269 Кодексу платниками податку, зокрема, є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Положеннями пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 Кодексу передбачено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За приписами п.285.1, п.285.2 ст.285 Кодексу базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців)

Відповідно до п.286.5 ст.286 Кодексу нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до договору дарування нежилих приміщень від 27.02.2013 року ОСОБА_2 подаровано нежилі приміщення на другому поверсі: площею 51,0 квадратний метр та 10,7 квадратних метрів, загальною площею 61,7 квадратних метри, що складає 6/100 частин від нежилого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачем з 01.05.2013 року обрано спрощену систему оподаткування, а саме він є платником єдиного податку 2-ї групи за ставкою 20-ти відсотків від доходу, про що свідчить копія Свідоцтва платника єдиного податку Серії НОМЕР_1, яка міститься в матеріалах справи.

24.05.2013 року Позивач звернувся із заявою до начальника ДПІ у Деснянському районі м.Києва ГУ Міндоходів та просив взяти його на облік, як платника земельного податку з громадян, у зв'язку з придбанням нежилого приміщення по АДРЕСА_1.

При цьому, з копій договорів оренди нежитлового приміщення, додаткових угод до цих договорів вбачається, що Позивач надавав в оренду в 2017 році нежилі приміщення загальною площею 61,7 квадратних метрів, за адресою: АДРЕСА_1, своїм контрагентам ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_5, за що отримував орендну плату відповідно до умов, зазначених у договорах (а.с. 23-47).

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за Позивачем на праві приватної власності у розмірі частки, яка дорівнює 6/100 зареєстроване нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Наявна у матеріалах справи заяви про взяття на облік Позивача як платника земельного податку, свідчить про те, що Позивач знав про необхідність сплачувати зазначений податок.

Так, згідно з п.286.6 ст.286 Кодексу за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до п.287.1 ст.287 Кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

За приписами статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Положеннями статтей 125, 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яке підлягає оформленню відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, передбачено положеннями ст.377 Цивільного кодексу України.

Право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом (ст.378 Цивільного кодексу України).

Отже, наведеними правовими нормами визначено, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Зокрема, в розумінні зазначених норм обов'язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правоможностей, як-от набуття нею статусу суб'єкта господарювання, діяльність якого пов'язана з використанням земельної ділянки або без такого.

При цьому, відповідно до п.291.3 ст.291 Кодексу юридична особа чи фізична особа-підприємець можуть самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим главою 1 розділу ПК та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п.297.1 ст.297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (п.291.2 ст.291 Кодексу).

Пунктом 269.2 статті 269 Кодексу визначено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Згідно з пп.4 п.297.1 ст.297 Кодексу платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності і земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Таким чином, спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених п. 297.1 ст. 297 Кодексу, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою звільнення від сплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб'єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

У контексті правових норм Кодексу визначено, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове співвідношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності.

Тобто, з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

У той же час, надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що автоматично разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Отже, у разі надання в оренду будівель, споруд або їх частин за договором оренди, одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також, яка прилягає до будівлі або споруди, тобто підприємницька діяльність наймодавців провадиться обов'язково за рахунок надання в оренду майна і земельної ділянки.

Таким чином, Позивач не звільнений від сплати земельного податку, у зв'язку з тим, що він є суб'єктом господарювання на спрощеній системі оподаткування та використовує належні йому на праві власності земельні ділянки в господарській діяльності, адже фактично, в господарській діяльності використовуються належні йому нежилі приміщення (будівлі), а не земельна ділянка.

Щодо твердження апелянта про неправильне нарахування земельного податку, у зв'язку з некоректним відображенням даних в оскарженому повідомленні-рішенні, колегія суддів зазначає таке.

Так, згідно з п.5.1. Положення про застосування диференційних ставок оподаткування та розмірів орендної плати за земельні ділянки в м.Києві, затвердженого рішенням XVI сесії XXI скликання Київської міської Ради народних депутатів від 17 лютого 1994 року №13 «Про плату на землю» (далі - Положення №13) підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру м.Києва про розмір земельної ділянки, її розташування відносно економіко-планувального зонування території міста та значення узагальнюючого локального коефіцієнта на місцезнаходження в межах економіко-планувальної зони.

Згідно з абз. 3 п.5.5. п.5 Положення №13 за земельну ділянку, на якій розташовані будівлі, що перебувають у спільній власності декількох юридичних осіб або громадян, земельний податок нараховується кожному з них пропорційно їх частці у власності на будівлю.

За приписами абз.6 п.5.4. п.5 Положення №13 обчислення суми земельного податку окремих юридичних осіб виконується у такій послідовності:

1) встановлюється доля загальної площі будинку /квартири, приміщення/, яка знаходиться у володінні /користуванні/ конкретної юридичної особи /громадянина/, в загальній площі житлових будинків, що розташовані в межах земельної ділянки: Д = Бо : Б, де Д - доля загальної площі будинку /квартири, приміщення/ в загальній площі житлових будинків, розташованих в межах земельної ділянки; Бо - загальна площа будинку /квартири, приміщення/, що знаходиться у розпорядженні окремої юридичної особи /громадянина/; Б - загальна площа будинків, розташованих в межах земельної ділянки;

2) визначається площа житлової території, що відповідає долі загальної площі будинку /квартири, приміщення/ в загальній площі житлових будинків, розташованих на земельній ділянці:

То = Т х Д, де То - площа житлової території, за яку сплачує податок окрема юридична особа; Т - вся площа житлової території земельної ділянки, у склад якої згідно з нормативно-містобудівною документацією входять: територія під житловим будинком, поїзди та тротуари, озеленені території, майданчики /ігрові для дітей дошкільного та молодшого шкільного віку, для відпочинку дорослого населення, для занять фізкультурою, для господарських цілей, для вигулювання собак, для тимчасового зберігання автомобілів/;

3) обчислюється сума земельного податку як множина ставки земельного податку у відповідній економіко-планувальній зоні і площі житлової території, що визначена для окремої юридичної особи /громадянина/: По = С х То, де По - сума земельного податку, що сплачує окрема юридична особа; С - ставка земельного податку у відповідній економіко-планувальній зоні міста.

Розрахунок податку було проведено таким чином: пропорційна частка земельної ділянки -1653,38 кв. м. х 6/100 = 99,2 кв. м, де 1653,38 кв. м. - загальна площа земельної ділянки під цим нежитловим будинком по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_2;6/100 - частка нежитлового приміщення в нежитловій будівлі.

Розмір суми земельного податку на 2017 р.: кв. м. х 3589,30 грн. х 3% = 10681,76 грн. де, кв. м - площа частини земельної ділянки; 3589,30 грн. - нормативна грошова оцінка за 1 кв. м. 3% - ставка податку (п.5.4 - п.5.5 Положення «Про плату за землю в місті Києві»).

На вимогу суду апеляційної інстанції представником апелянта надано розрахунок суми оспорюваного податкового-повідомлення рішення, який аналогічний вищенаведеному, зокрема: пропорційна частка земельної ділянки - 1653,38 кв.м х 6/100= 99,2 кв. м, де 1653,38 кв. м. - загальна площа земельної ділянки під цим нежитловим будинком по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_2; 6/100 - частка нежитлового приміщення в нежитловій будівлі згідно з договором дарування нежитлового приміщення від 27.02.2013 року.

Сума земельного податку на 2017 року: 99,2 кв.м. х 3958,30 грн. х 3% = 10681,76 грн, де 99,2 кв.м. - площа частини земельної ділянки; 3958,30 грн - нормативна грошова оцінка за 1 кв.м.; 3% - ставка податку (п.5.4 Положення «Про плату за землю в м.Києві»).

Щодо посилання апелянта на зазначення Відповідачем неправильних складових розрахунку земельного податку, зокрема, загальної площі нежитлової будівлі, де знаходиться нежитлові приміщення Позивача, колегія суддів зазначає таке.

Як вже зазначалось, відповідно до договору дарування нежилих приміщень від 27.02.2013 року ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, яким є нежилі приміщення другого поверху: приміщення, загальною площею 61,7 кв.м., що складає 6/100 частин від нежилого будинку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з абз.1 п.5.5. п.5 Положення №13 сума земельного податку визначається перемноженням відповідної ставки земельного податку на площу земельної ділянки, що знаходиться у розпорядженні юридичних осіб або громадян.

Таким чином, для визначення суми земельного податку Відповідачем було застосовано розмір частки Позивача у власності на нежилий будинок, визначений у договорі дарування нежилих приміщень.

Крім того, базову вартість 1-го квадратного метру, визначення загальної площі будинку та безпосередньо площі, яка належить Позивачу відносно загальної площі, контролюючим органом отримано згідно з листа Департаменту земельних ресурсів КМДА від 03.04.2017 року №05707/5718: нормативна грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, складає 3589,30 грн. (а.с. 81-82).

Відповідно до бази даних ПК «Кадастр» станом на 07.04.2017 року, наданого Департаментом земельних ресурсів КМДА, загальна площа земельної ділянки під даним нежитловим будинком по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_2, складає 0,1653 га (1653,38 кв. м.), базова вартість 1-го м. кв. становить 892,40 грн./кв. м.(а.с. 80).

Абзацом 2 пункту 1.1 Положення про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого Рішенням Київської Міської Ради III сесії XXIV скликання від 19 грудня 2002 року №182/342 визначено, що департамент у межах своєї компетенції здійснює управління землями комунальної власності територіальної громади міста Києва, землями державної власності в межах міста Києва, розпорядником яких є виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі - землі державної власності в межах міста Києва), забезпечує проведення в місті земельної реформи, раціональне використання та охорону цих земель на території міста.

Основними завданнями Департаменту, згідно з п.2.3. вказаного Положення, серед іншого є і ведення міського земельного кадастру відповідно до законодавства, моніторингу земель, здійснення землеустрою.

Слід зазначити, що контролюючим органом при розрахунку суми земельного податку взято дані із витягу «Кадастр», який надається Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру.

При цьому, на зворотній стороні оскаржуваного повідомлення-рішення №27181-1305 від 27.04.2017 року контролюючим органом зазначено, що платник податку в разі незгоди із нарахуванням податку або для проведення звірки такого розрахунку, може звернутись за вказаною адресою Управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у м.Києві або зателефонувати на зазначений номер телефону.

Листом від 11.11.2015 року №24066/6/99-99-22-04-02-15 ДФС України визначено, що податкове повідомлення-рішення повинно містити, зокрема, підставу для визначення грошового зобов'язання, посилання на норму Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; граничні строки сплати грошового зобов'язання, попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання, граничні строки, передбачені Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

За пунктом 58.1 статті 58 Кодексу до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Крім того, окремі дефекти податкового повідомлення-рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності такого рішення.

Якщо податкове повідомлення-рішення, прийняте контролюючим органом у межах компетенції та з його форми можна чітко встановити його зміст, зокрема, порушення законодавства, згідно з яким визначено грошове зобов'язання платника податків, суму такого зобов'язання, таке рішення є правомірним, навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів його форми.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року №К/9901/1955/17 (№805/1221/17-а) зазначено, що вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій в порушення пункту 287.7 статті 287 ПК (редакціях, які діяли до та після 01.01.2015 р.), не встановили об'єкт та підстави сплати земельного податку, з урахуванням прибудинкової території будівлі, факт державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці та факт державної реєстрації права власності на земельну ділянку. До матеріалів справи не долучені та не досліджені розрахунки земельного податку в розрізі кожного спірного податкового повідомлення-рішення.

Не дослідження судами зібраних у справі доказів, не встановлення всіх фактичних обставин у справі, які б свідчили про правомірність або протиправність дій відповідача стосовно обрахування земельного податку за 2014 - 2017 роки, є порушенням норм процесуального права та підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, Верховним Судом зроблено висновок про необхідність при вирішенні таких адміністративних спорів встановлювати всі фактичні обставини у справі, які б свідчили про правомірність або протиправність дій відповідача стосовно обрахування земельного податку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що Позивач як власник нежилого приміщення є платником земельного податку в розумінні податкового законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правильності визначення розміру грошового зобов'язання з земельного податку.

Крім того, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 19.01.2018 року, справа К/9901/1182/18 (2а-17512/2670), адже предметом спору у вказаній у справі є визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 11.05.2012 року про визначення суми грошового зобов'язання за несвоєчасне подання податкової декларації з плати за землю.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст.329 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Бужак Н.П.

Костюк Л.О.

Постанова складена в повному обсязі 24 травня 2018 року.