Справа № 812/371/18
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/371/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря - Карча В.М.,

представника позивача - Суткового А.М. (довіреність від 02.01.2018 № 1),

представника відповідача 1 - Рєзніченко Ю.М. (довіреність від 15.02.2018 № 1047/9/12-32-10-00-29),

представника відповідача 2 - Рєзніченко Ю.М. (довіреність від 15.02.2018 № 10/9/12-14-10/028),

розглянувши в підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства «Сєвєродонецька автобаза» Публічного акціонерного товариства «Луганськбудтранс» до Головного управління ДФС України у Луганській області, Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.07.2016 № ,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2018 до суду надійшов позов Дочірнього підприємства «Сєвєродонецька автобаза» Публічного акціонерного товариства «Луганськбудтранс» (далі - ДП «Сєвєродонецька автобаза», позивач) до Головного управління ДФС України у Луганській області (далі - ГУ ДФС у Луганській області, відповідач 1), в якому позивач просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» ГУ ДФС у Луганській області № від 19.07.2016.

Ухвалою суду від 16.02.2018 позов залишено без руху для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду 27.02.2018 позивач подав до суду уточнений позов, в якому другим відповідачем зазначив Державну податкову інспекцію у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області (далі - ДПІ у м. Сєвєродонецьку, відповідач 2), просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» ДПІ у м. Сєвєродонецьку № від 19.07.2016. Позовні вимоги мотивовано таким.

19.07.2016 ДПІ у м. Сєвєродонецьку винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 19.07.2016 щодо збільшення ДП «Сєвєродонецька автобаза» суми грошового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 та пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України та на підставі акта камеральної перевірки від 24.06.2016 № 980/12-14-12-03/01236199. Цим податковим повідомленням-рішенням позивачеві збільшено грошове зобов'язання за платежем «орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 821258,18 грн, у т.ч. за податковим зобов'язанням - на суму 657006,54 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - на суму 164251,64 грн.

Як убачається з акта перевірки, дане збільшення відбулося внаслідок того, що відповідач обчислював податкові зобов'язання позивача на підставі незареєстрованої додаткової угоди № 3 від 22.05.2008 до договору оренди землі № 66 від 09.03.2014, а також без урахування статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII, якою передбачено звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, вважає позивач, вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним.

21.03.2018 відповідач 1 подав до суду відзив на позов, в якому посилається на таке.

Норми статті 288 Податкового кодексу України містять вичерпні правила визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за 3 відсотки нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Отже, незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення розміру орендної плати, Податковий кодекс України вимагає, аби річний платіж був не меншим трикратного розміру земельного податку.

Під час проведення камеральної перевірки ДП «Сєвєродонецька автобаза» встановлено, що позивач взагалі не подавав до податкового органу податкові декларації з орендної плати за 2013-2016 роки та не сплачував податкове зобов'язання за договором оренди від 09.03.2004 № 66, укладеного між платником податків та Сєвєродонецькою міською радою, що свідчить про порушення вимог Податкового кодексу України.

19.07.2016 контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення № , яким платнику податків було донараховано податкове зобов'язання з орендної плати за землю за період з 01.06.2013 по 31.12.2016 в сумі 657006,54 грн та згідно зі статтею 123 Податкового кодексу України нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 164251,64 грн.

З огляду на викладене відповідач 1 вважає, що податкове повідомлення-рішення від 19.07.2016 № є правомірним, тому просить відмовити в задоволенні позову (арк. спр. 51-56).

02.04.2018 від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, де також зазначено, що під час проведення камеральної перевірки ДП «Сєвєродонецька автобаза» встановлено, що позивач взагалі не подавав до податкового органу податкові декларації з орендної плати за 2013-2016 роки та не сплачував податкове зобов'язання за договором оренди від 09.03.2004 № 66, укладеним між платником податків та Сєвєродонецькою міською радою, що свідчить про порушення вимог Податкового кодексу України. У зв'язку з порушенням вимог законодавства винесено податкове повідомлення-рішення від 19.07.2016 № .

Щодо посилання позивача на статтю 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII відповідач зазначає, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються Податковим кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до Кодексу. Відповідних змін до Кодексу внесено не було.

В силу положень статті 10 Закону № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Також відповідач зазначає, що ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, які сплачуються на відповідній території, встановлюють органи місцевого самоврядування (пункт 284.1 статті 284 ПК України).

Щодо посилання позивача на те, що податкове повідомлення-рішення від 19.07.2016 № є протиправним у зв'язку з тим, що обчислення податкового зобов'язання з орендної плати за землю відбулося на підставі незареєстрованої додаткової угоди № 3 від 22.05.2008 до договору оренди землі від 09.03.2004 № 66, ДПІ у м. Сєвєродонецьку зазначає, що відповідно до Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на дату укладення додаткової угоди, вимагалася державна реєстрація договорів оренди землі (статті 20 Закону). При цьому Законом не вимагалася обов'язкова державна реєстрація додаткових угод про внесення змін до договорів оренди землі.

Також відповідач звертає увагу, що податкове законодавство не вимагало і не вимагає державної реєстрації правочинів у сфері оподаткування орендних правовідносин.

Враховуючи пріоритетність застосування спеціальних норм Податкового кодексу України та законодавства у сфері оподаткування перед іншими нормами права в регулюванні податкових правовідносин, то відсутність державної реєстрації додаткових угод у сфері оренди землі не може не викликати прав та обов'язків платників податків у сфері оподаткування.

З огляду на викладене та оскільки позивачем не підтверджено настання обставин непереборної сили (не надано до податкового органу сертифікату ТПП України), то ДПІ у м. Сєвєродонецьку вважає, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 19.07.2016 № вона діяла на підставі Закону та в межах наданих повноважень. Тому відповідач просить відмовити в задоволенні позову (арк. спр. 80-84).

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, а представник відповідачів заперечував проти позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-76 КАС України, суд встановив таке.

09.03.2004 між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець) та ДП «Сєвєродонецька автобаза» ЗАТ «Луганськбудтранс» (орендар) було укладено договір № 66 оренди земельної ділянки площею 5,6833 га, яка знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Заводська, 37 (арк. спр. 11-12). Договір зареєстровано у Сєвєродонецькому міському комплексному відділі Луганської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис № 66 від 31.03.2004.

За умовами договору оренди від 09.03.2004 № 66 грошова оцінка земельної ділянки складає 3631628,70 грн, коефіцієнт орендної плати складає 1,07.

12.11.2007 між сторонами вказаного договору укладено додаткові угоди № 1 та № 2 (арк. спр. 13-16). Вказані додаткові угоди також пройшли державну реєстрацію.

22.05.2008 між сторонами договору укладено додаткову угоду № 3 до договору № 66 оренди землі від 09.03.2004 (арк. спр. 17). За умовами додаткової угоди нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2330275,00 грн, орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі 116513,75 грн на рік, що складає 5% від нормативної грошової оцінки. Вказана додаткова угода № 3 не пройшла відповідну державну реєстрацію.

ДПІ у м. Сєвєродонецьку було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності по орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності ДП «Сєвєродонецька автобаза» ПАТ «Луганськбудтранс» за 2013,2014,2015, 2016 роки, за результатами якої складено акт від 24.06.2016 № 980/12-14-12-03/01236199 (арк. спр. 19-23).

Перевіркою встановлено порушення ДП «Сєвєродонецька автобаза» пункту 1, пункту 3 статті 288, пункту 2 статті 286 розділу XII, п.п. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49 розділу ІІ Податкового кодексу України; відповідно до інформації, яка відображена в АІС «Податковий блок» ДП «Сєвєродонецька автобаза» не надавало податкової звітності з орендної плати за 2013-2016 роки та не сплачувало суми податкового зобов'язання за договором оренди, що свідчить про укриття (ненарахування) орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності в сумі 657006,54 грн, у тому числі з 01.06.2013 по 31.12.2013 - 82916,78 грн, з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 142143,05 грн, з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 177536,67 грн, з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 254410,04 грн.

Згідно з актом камеральної перевірки вказаний розрахунок здійснено на підставі даних щодо нормативної грошової оцінки землі та коефіцієнту орендної плати, зазначених у додатковій угоді від 22.05.2008 № 3.

19.07.2016 ДПІ у м. Сєвєродонецьку винесено податкове повідомлення-рішення № , яким ДП «Сєвєродонецька автобаза» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Орендна плата з юридичних осіб» на 821258,18 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями - 657006,54 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 164251,64 грн (арк. спр. 10).

Вирішуючи питання щодо правомірності вказаного податкового повідомлення-рішення, суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі» 06.10.1998 № 161-XIV (далі - Закон № 161-XIV) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (стаття 21 Закону № 161-XIV).

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Положеннями підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно з пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У відповідності до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 30 Закону № 161-XIV зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Так, згідно зі статтею 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на час укладення між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою додаткової угоди від 22.05.2008 № 3, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Стаття 20 цього Закону передбачала, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Статтею 30 Закону № 161-XIV також було визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Частиною 3 статті 653 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 125 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час укладення між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою додаткової угоди від 22.05.2008 № 3, також було передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення

договору оренди і його державної реєстрації.

З огляду на вищезазначені вимоги статті 654 Цивільного кодексу України, статті 125 Земельного кодексу України, статті 18 Закону України «Про оренду землі» зміни до договору оренди землі на час укладення додаткової угоди від 22.05.2008 № 3 набували чинності після їх державної реєстрації.

Як установлено судом, державна реєстрація додаткової угоди від 22.05.2008 № 3 до договору оренди землі від 09.03.2004 № 66, укладеного між Сєвєродонецькою міською радою та ДП «Сєвєродонецька автобаза» на земельну ділянку, розташовану за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Заводська, 37, не здійснювалася. Вказана обставина не заперечується відповідачами.

Відтак, суд робить висновок, що відповідач не мав права здійснювати донарахування позивачеві грошових зобов'язань з орендної плати та нараховувати штрафні (фінансові) санкції, виходячи з інформації щодо розміру нормативної грошової оцінки землі та орендної плати, визначених у додатковій угоді від 22.05.2008 № 3.

Суд зважає на доводи відповідачів про те, що відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за 3 відсотки нормативної грошової оцінки. Але слід зауважити, що визначаючи позивачеві суму грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб, відповідач 2 керувався не вказаними нормами пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, а виходив з показників, зазначених у незареєстрованій додатковій угоді від 22.05.2008 щодо нормативної грошової оцінки землі та ставки 5%.

Щодо доводів позивача про звільнення від сплати орендної плати за земельні ділянки на території проведення антитерористичної операції слід зазначити таке.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон № 1669) період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Згідно з частиною третьою статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За результатами аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Крім того, Закон № 1669 прийнято у часі пізніше ніж Податковий кодекс України.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції, чинній до 08.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до пункту п'ятого статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язано, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (Закон № 1669) був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до вказаного Додатку в розділі «Луганська область» пункт «Міста обласного значення» під номером 13, зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053» зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до Додатку в розділі «Луганська область» пункт «Міста обласного значення» під номером 13, зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада).

Пунктом 3 визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Таким чином, місто Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) є населеним пунктом, на території якого здійснювалась антитерористична операція, а відтак, позивач користувався правом, встановленим статтею 6 Закону № 1669, щодо звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Щодо посилань відповідача на ту обставину, що позивачем не надано сертифікат Торгово-промислової палати України щодо настання форс-мажорних обставин, суд зазначає таке.

За приписами статті 10 Закону № 1669 протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Однак, статтею 6 Закону № 1669 не вимагається отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин для звільнення від плати за землю.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» (набув чинності 08.06.2016) внесено зміни до статті 6 Закону № 1669, а саме текст статті 6 викладено в такій редакції: «Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

Отже, статтею 6 Закону № 1669 (в редакції від 08.06.2016) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) не зазначено.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 08.05.2018 у справі № 812/1188/17. Так, суд зазначив, що згідно з положеннями Закону № 1669-VII достатньою підставою зокрема для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Зазначена підстава відносно позивача встановлена судом при розгляді цієї справи, тому суд робить висновок про те, що в силу Закону № 1669 ДП «Сєвєродонецька автобаза» в період з 14.04.2014 по 07.06.2016 звільнено від сплати орендної плати за землю в місті Сєвєродонецьку (Сєвєродонецька міська рада).

Щодо посилань відповідачів на ту обставину, що позивач узагалі не подавав податкову звітність у вказаний період, слід зазначити, що за вказане порушення до позивача було застосовано штраф у сумі 170 грн податковим повідомленням-рішенням від 19.07.2016 № (арк. спр. 105).

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Посилаючись на вказану норму, відповідач нарахував позивачу штрафні (фінансові) санкції.

Однак, з огляду на те, що за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про безпідставність визначення податковим органом позивачу податкового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки комунальної власності за період з червня 2013 року по грудень 2016 року, підстави для застосування до підприємства відповідача штрафних (фінансових) санкцій, що передбачені статтею 123 Податкового кодексу України, відсутні.

Таким чином, оскаржене податкове повідомлення-рішення форми «Р» від від 19.07.2016 № про збільшення ДП «Сєвєродонецька автобаза» ПАТ «Луганськбудтранс» суми грошового зобов'язання за платежем «Орендна плата з юридичних осіб» на 821258,18 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями - 657006,54 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 164251,64 грн, є протиправним і належить до скасування.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 12318,89 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 12.02.2018 № 8 (арк. спр. 4).

У зв'язку з задоволенням позову судові витрати зі сплати судового збору належить відшкодувати позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.

Питання про відшкодування позивачеві судових витрат на правничу допомогу судом при ухваленні рішення не вирішується на підставі клопотання позивача від 23.04.2018 (арк. спр. 117).

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Дочірнього підприємства «Сєвєродонецька автобаза» Публічного акціонерного товариства «Луганськбудтранс» до Головного управління ДФС України у Луганській області, Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.07.2016 № задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області від 19.07.2016 № , яким Дочірньому підприємству «Сєвєродонецька автобаза» Публічного акціонерного товариства «Луганськбудтранс» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Орендна плата з юридичних осіб» на 821258,18 грн, у тому числі за податковими зобов'язаннями - 657006,54 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 164251,64 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області (93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72, ) на користь Дочірнього підприємства «Сєвєродонецька автобаза» Публічного акціонерного товариства «Луганськбудтранс» (92900, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Б. Ліщини, буд. 37, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 12318,89 грн (дванадцять тисяч триста вісімнадцять грн 89 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 29 травня 2018 року.

Суддя І.О. Свергун