Справа № 824/170/18-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 квітня 2018 р. м. Чернівці справа № 824/170/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.

сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Маринюка Р.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області про відмову в проведенні перерахунку раніше призначеної йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з часу призначення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за минулий час з 01.07.2013 р. з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, з яких було сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зазначених у довідці обласного військового комісаріату Чернівецької області від 27.06.2017 р. №417, а саме: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії за якісне виконання службових обов`язків, грошової винагороди за безперервну службу, щомісячної додаткової грошової винагороди, премії за результати роботи, грошової допомоги на оздоровлення.

24.04.2018 р. у судовому засіданні, представник відповідача заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропущенням строку звернення до суду.

В обґрунтування заявленого клопотання вказував, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з позовом, оскільки спірні правовідносини виникли 07.07.2017 р., а з позовом до суду позивач звернувся 16.02.2018 р.

Позивач заперечував проти задоволення клопотання про залишення позову без розгляду та просив суд відмовити у задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що клопотання про залишення адміністративної справи без розгляду не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

З аналізу вищенаведених норм суд приходить до висновку, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи видно, що 21.06.2017 р. позивач звернувся до військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив надати йому довідку про нараховані складові грошового забезпечення, які не відображені у довідці №75 від 17.07.2013 р. та з яких проводились відповідні утримання до Пенсійного фонду України за період з 01.07.2011 р. по 30.06.2013 р.

На підставі вищевказаної заяви, 27.07.2017 р. ІНФОРМАЦІЯ_2 надано позивачу довідку про нараховані та виплачені види грошового забезпечення, які не відображені у довідці №75 від 17.07.2013 р. на які нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з липня 2011 р по червень 2013 р. у сумі 32415,56 грн.

27.06.2017 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про перерахунок йому пенсії з липня 2013 р. із врахуванням одержаних ним додаткових видів грошового забезпечення з яких утримувався та був сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та які дають право на збільшення розміру моєї пенсії, однак які не буди враховані при обчисленні пенсії на момент його звільнення на підставі додаткової довідки Чернівецького обласного військового комісаріату від 27.06.2017 р. № 417.

За результатами розгляду заяви, 07.07.2017 р. відповідач листом за № 198/П-11 відмовив у проведенні перерахунку на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.06.2017 р. № 417, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства.

Доказів направлення (вручення) позивачу листа № 198/П-11 від 07.07.2017 р. відповідач до суду не надав та не вказав фактичну дату отримання його позивачем.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у здійсненні перерахунку пенсії протиправними, позивач 16.02.2018 р. звернувся до суду з позовом про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 27.02.2018 р. відкрито провадження у адміністративній справі №824/170/18-а та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу. Однією з таких вимог є вимога про якість закону. Під законом тут мається на увазі положення нормативно-правового акта. По-перше, закон повинен бути доступним особі, тобто містити зрозумілі й чіткі формулювання, які б давали можливість особі самостійно або з відповідною консультацією регулювати свою поведінку. По-друге, він має бути передбачуваним, тобто таким, щоб особа могла передбачити наслідки його застосування. По-третє, закон повинен відповідати всім іншим вимогам верховенства права, зокрема він з достатньою чіткістю має встановлювати межі дискреційних повноважень, наданих суб`єктам владних повноважень, та спосіб їх здійснення. Це необхідно, щоб особа була захищеною від свавілля суб`єктів владних повноважень (п. 27 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Круслен проти Франції" від 24 квітня 1990 р.).

Звідси й ще одна вимога принципу верховенства права - захист від свавілля - це означає, що втручання суб`єктів владних повноважень у права людини має підлягати ефективному контролю. Щонайменше це має бути судовий контроль, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Держава також повинна забезпечувати наявність достатніх та ефективних гарантій проти зловживань (п. 55 рішення у справі "Класс та інші проти Німеччини" від 6 вересня 1978 р.).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя.

Враховуючи, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенні цього положення. Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (ст. 42, п. 36 рішення у справі "Беллет проти Франції").

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, основною складовою права на справедливе судочинство є право доступу до такого судочинства, в розумінні забезпечення особі можливості звернення до суду для вирішення спору.

У судовому засіданні відповідач вказував, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з позовом, оскільки спірні правовідносини виникли 07.07.2017 р., а з позовом до суду позивач звернувся тільки 16.02.2018 р. В той же час, відповідач доказів направлення (вручення) позивачу листа № 198/П-11 від 07.07.2017 р. до суду не надав та не вказав фактичну дату отримання його позивачем.

У контексті розгляду питання про пропуску строку звернення до суду, суд також враховує правову позицію, викладену у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, згідно з якою, правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання необхідно звертати увагу на обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначені обставини справи, суд вважає, що відповідач не довів пропущення позивачем строку звернення до суду.

На переконання суду, неможливість встановлення дати отримання позивачем відмови у проведенні перерахунку пенсії не може бути підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, а тому клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 122, 123, 241, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя В.К. Левицький

Ухвала в повному обсязі складено 08 травня 2018 р. (враховуючи вихідні та святкові дні, а також перебування судді у відрядженні та відгулі).