Справа № 820/1792/18
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 р. № 820/1792/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук'янчук О.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1В, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24 січня 2018 року № 1975-14/20 в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_3;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугою років з 22 грудня 2018 року;

- стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката, відповідно до договору про надання правової допомоги в розмірі 3000, 00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначив, що в період з 22.08.1998 року по 30.09.2016 року ОСОБА_3 безперервно проходив службу в Державній кримінально виконавчій службі України. Наказом ДПтС України від 21.09.2016 року № 229/ОС-16 ОСОБА_3 звільнено з посади начальника Харківського територіального відділу внутрішнього аудиту ДПтС України відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», у звязку із скороченням штатів без оформлення матеріалів для призначення пенсії. Листом від 24.01.2018 року відповідачем було повернуто матерілаи щодо призначення пенсії позивачу, у звязку з тим, що ОСОБА_3 на момент звільнення мав календарну вислугу років 20 років 6 місяців, 8 днів. Позивач вважає відмову відповідача у призначенні пенсії за вислугу років безпідставною та просить зобовязати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років з 22 грудня 2018 року.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивач був звільнений зі служби 30.09.2016 року та має на момент звільнення календарну вислугу років 20 років 6 місяців 8 днів. Однак, у відповідності до вимог чинного законодавства, для призначення пенсії за вислугою років, потрібно 22 календарних роки та 6 місяців. З огляду на зазначені обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 згідно з Наказом Державної пенітенціарної служби України від 29.09.2016 року № 236/ОС-16 звільнений зі служби в Державній кримінально виконавчій службі України за п.4 ч.1. ст.77 (у звязку з скороченням штатів), вислуга років на день звільнення складає у календарному обчисленні 20 років 06 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 06 місяців 21 день.

26.12.2016 року позивач звернувся до ОСОБА_4 управління Пенсійного Фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.

ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України в Харківській області №1975/14/20 від 24.01.2018р. позивачу було відмовлено у переході на пенсію за вислугою років у зв'язку із відсутністю у нього необхідного розміру календарної вислуги років для призначення пенсії.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Так, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992 року.

Пунктом "б" статті 1-2 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Частиною другої статті 17 названого Закону передбачено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Як вбачається з матеріалів справи на час звільнення позивача зі служби (29.09.2016) вислуга років у календарному обчисленні становила - 20 років 06 місяців 08 днів, що не є достатнім для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

При цьому, суд зазначає, що до даних правовідносин не можуть застосовуватись норми постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. №393, якою позивачу, на його думку, для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 26 років 06 місяців 21 день, оскільки згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України має вищу юридичну силу.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 27.03.2018 року по справі № 295/6301/17 (адміністративне провадження № К/9901/2268/18).

При цьому законодавець у назві статті 17 використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років "для призначення пенсії". Однак саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Позивач такої вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, а тому права на призначення пенсії за вислугу років не здобув.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що правомірність рішення відповідача при відмову ОСОБА_5 у призначенні пільгової пенсії за вислугою років, яке прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що, в свою чергу, вказує на відсутнітсь підстав для призначення ОСОБА_5 пенсії за вислугою років.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката, то суд відмовляє у її задоволенні, з огляду на похідний характер під попередніх вимог, які залишені без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 травня 2018 року.

Суддя Горшкова О.О.