Справа № 825/1536/18
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року Чернігів Справа № 825/1536/18

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:
- скасувати рішення відповідача від 02.03.2018 № 26, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок настання інвалідності як військовослужбовцю, який отримав захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в Афганістані, та був звільнений з Прикордонних військ КДБ СРСР.
Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки інвалідність позивачу встановлена більше ніж через три місяці після звільнення із служби, а тому позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги. Зазначає, що позивачем не додано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження та у зв`язку з тим, що інвалідність позивачу встановлена більше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Стверджує, що громадяни України, які проходили військову службу в прикордонних військах колишнього СРСР мають рівні права на соціальний захист із особами, які проходили службу у Державній прикордонній службі України, а не з військовослужбовцями Збройних Сил України.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що Міністерством оборони України протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з огляду на те, що позивач звільнений з Прикордонних військ, оскільки він проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходилися на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України. Зазначає, що обов`язок щодо забезпечення реалізації права позивача на отримання одноразової грошової допомоги при встановленні ІІ групи інвалідності, у зв`язку з контузією, отриманою при виконанні обов`язків військової служби в Афганістані, шляхом прийняття відповідного рішення покладено саме на Міністерство оборони України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 у 1983-1985 роках проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР у Афганістані.
17.11.1998 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з контузією, отриманою при виконанні обов`язків військової служби в Афганістані, що підтверджується копією витягу із акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ-ЧНВ від 17.11.1998, копією довідки серії МСЕ-ЧНВ № 339071 (а.с. 73-74).
Як вбачається з копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВА № 030804 (а.с. 75) 26.04.2016 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, причиною якої стала контузія, отримана при виконанні обов`язків військової служби в Афганістані.
06.07.2017 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направлення документів на адресу Міністерства оборони України для здійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 83-85).
Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, були розглянуті подані документи та 02.03.2018 прийнято рішення, оформлене протоколом засідання комісії № 26, про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСР, а також на дату встановлення ІІІ групи інвалідності не існувало правової норми щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, а зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після встановлення інвалідності (а.с. 87-88).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Згідно підпункту 2 пункту 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XI, в редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XI одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мають місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення зі служби.
Даний правовий висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою в постановах від 20.03.2018 по справі № 276/322/17 та від 22.03.2018 по справі № 288/349/17.
Положеннями пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XI передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Твердження відповідача на те, що зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін з часу первинного встановлення інвалідності, а тому відсутні підстави для здійснення виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16-3 Закону № 2011-XI, суд до уваги не приймає, оскільки в даному випадку мова йде не про доплату допомоги і відповідач доказів того, що така допомога виплачена позивачу після первинного встановлення інвалідності, суду не надав.
Відповідно до вимог пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975 в редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності ІІ групи) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
У відповідності до вимог підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Також вказаний розмір одноразової грошової допомоги визначений в підпункті «б» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XI.
Враховуючи те, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності 26.04.2016, то до спірних правовідносин слід застосовувати вимоги підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 в редакції станом на 26.04.2016, якими передбачено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Звертаючись до суду з вимогою про виплату одноразової грошової допомоги, позивач посилається на підпункт 1 пункту 6 Порядку № 975 (в редакції від 15.11.2017), згідно якого одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Проте вказані положення Порядку № 975 не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах, оскільки на позивача розповсюджується вимоги Порядку № 975 в редакції на дату встановлення інвалідності.
Пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Посилання відповідача на те, що позивачем не надано документ, що свідчить про обставини поранення, є необґрунтованим та спростовується матеріалами історії хвороби № 391, витягом із акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ-ЧНВ № 302840 від 17.11.1998, довідкою Чернігівської обласної МСЕК серії МСЕ-ЧНВ № 339071 від 22.12.2009, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВБ № 030804 від 26.04.2016, відповідно до яких позивачу встановлена IІ група інвалідності у зв`язку з контузією, отриманою при виконанні обов`язків військової служби в Афганістані, які, на переконання суду, є належними доказами.
Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку про протиправність відмови відповідачем у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, яка настала після звільнення з військової служби, але внаслідок поранення та захворювання, що мало місце в період її проходження.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що виплату одноразової грошової допомоги провинна здійснювати Державна прикордонна служба України, оскільки позивач проходив військовому службу в Прикордонних військ КДБ СРСР, з огляду на наступне.
Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про військові формування на Україні» від 27.08.1991 № 1431-ХІІ підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних Сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної Ради, Кабінету Міністрів і Національного банку України.
Приписами статті 4 Закону України «Про правонаступництво України» встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Так, пунктом 2 постанови Кабінету міністрів України «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» від 02.01.1992 № 3 встановлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період (абзац перший та другий пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671).
Таким чином, враховуючи те, що позивач проходив службу в Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, тому саме на нього, як на головного розпорядника коштів покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.
У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ) від 02.03.2018, оформлене Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 26, щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Зобов`язати Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 травня 2018 року.

Суддя В.О. Непочатих