Справа № 825/176/18
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/176/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Сорочка Є.О.

при секретарі: Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про: визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання запитуваної публічної інформації; зобов'язання надати ОСОБА_3 запитувану публічну інформацію на запит від 28 листопада 2017 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Національної поліції України в Чернігівській області, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт посилався на те, що жодного нормативно-правового акта, який би визнавав відповідача уповноваженим органом та покладав обов'язок надавати до органів Пенсійного фонду України (або пенсіонерам МВС України) довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії пенсіонерам ОВС немає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, вказуючи, що відповідач, як розпорядник інформації, зобов'язаний був надати йому відповідь на запит.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та наданого письмового відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обгунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 14 листопада 2017 року у справі № 750/10368/17 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено повністю: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо непроведення ОСОБА_3 перерахунку його пенсії з 01 січня 2016 року, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», згідно наданої довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії, з урахуванням грошового забезпечення поліцейських, та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», починаючи з 01 січня 2016 року, згідно наданої довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії, з урахуванням грошового забезпечення поліцейських.

28 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив відповідача надати інформацію щодо складових, які включені до довідки позивача, про розмір грошового забезпечення із змінами розміру основних, додаткових видів зарплат та середньомісячних премій дільничного офіцера поліції, які відбулись з 01 січня 2016 року по теперішній час, для перерахунку пенсії ОСОБА_3 Вищевказану інформацію позивач просив направити на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Листом від 28 листопада 2017 року № 30/М-934 запит ОСОБА_3 на отримання публічної інформації, у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», направлено за належністю до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Чернігівській області.

Факт направлення відповідачем запиту ОСОБА_3 на отримання публічної інформації за належністю до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Чернігівській області, підтверджується листом від 28 листопада 2017 року № 30/М-954.

Листом від 04 грудня 2017 року № 30/М-954 л/к Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Чернігівській області повідомила ОСОБА_3 про той факт, що Ліквідаційна комісія УМВС України в Чернігівській області не володіє і не зобов'язана, у відповідності до компетенції, володіти інформацією про розмір грошового забезпечення працівників поліції, оскільки органи Національної поліції України є окремими новоствореними юридичними особами. Враховуючи вищевикладене, позивачу було відмовлено у наданні інформації на його інформаційний запит від 28 листопада 2017 року.

07 грудня 2017 року позивач звернувся з заявою до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якій вимагав, у зв'язку із ненадання відповіді на його запит на публічну інформацію від 28 грудня 2017 року, негайно надати запитувану ним інформацію.

Листом від 14 грудня 2017 року №30/М-1074л/к відповідач повідомив позивача про той факт, що оскільки ОСОБА_3 не проходив службу у поліції, у Головного управління Національної поліції в Чернігівській області відсутня інформація щодо складових, які включені до довідки позивача про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. Також, у листі зазначено, що органом, до повноважень якого входить питання надання довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій пенсіонерам органів внутрішніх справ, визначена Ліквідаційна комісія УМВС України в Чернігівській області.

Вважаючи бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області стосовно ненадання відповіді на запит на отримання публічної інформації від 28 листопада 2017 року, у строк п'ять робочих днів, протиправною, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як розпорядником інформації, у оскаржуваних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, у частині ненадання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_3, у строк, передбачений ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2939-VI, метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів (ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VI, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у ст. 13 Закону № 2939-VІ, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях: уся інформація, що перебуває у володінні суб'єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ); інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ); інформація, пов'язана з виконанням особами делегованих повноважень суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ); інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб'єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ); інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (ч. 2 ст. 13 Закону № 2939-VІ).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Таким чином, законодавчо закріплено право особи на отримання вже створеної та задокументованої (збереженої) інформації про неї, зокрема право на отримання у роботодавця довідки про фактичний розмір заробітної плати.

Проте, інформація, яку позивач просив надати не була створена відповідачем та стосується не фактично отриманої позивачем заробітної плати, а стосується заробітної плати, яку позивач міг би отримувати з урахуванням Постанови № 657, за умови якщо б продовжував працювати на раніше займаній посаді в органах Національної поліції.

У даному випадку позивач фактично просить відповідача створити нову інформацію, підстави та порядок створення якої нормами чинного законодавства не врегульовано, не закріплено механізму, за яким органи Національної поліції можуть визначити можливий розмір заробітної плати колишніх працівників органів внутрішніх справ у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючих поліцейських.

Також, у світлі застосування у межах спірних правовідносин ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію» для цілей перерахунку пенсії позивача, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що наразі законодавчо не визначено підстав та механізму надання органами Національної поліції України та визначення розміру заробітної плати пенсіонерів - колишніх працівників органів внутрішніх справ.

Тому, оскільки відповідач зобов'язаний діяти лише в на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Основного Закону), то підстав для видачі позивачу спірної довідки не було.

Варто також зазначити, що підставою для перерахунку пенсії позивача стало прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900-VIII. Відповідно до наданих списків ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області була підготовлена та направлена до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідка про розмір грошового забезпечення позивача, що підтверджується листом від 04 грудня 2017 року № 30/М-954п1к (а.с. 31) та не спростовано позивачем.

При цьому, відповідно до абз. 2 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виготовлення та направлення до органів Пенсійного фонду України довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій покладений на державні органи, з якого особи були звільнені із служби. На момент виникнення спірних правовідносин таким органом по відношенню до позивача є ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області.

В свою чергу, зобов'язання відповідача видати позивачу запитувану ним інформацію у вигляді довідки про заробітну плату не призведе до поновлення порушеного, на думку позивача, права, оскільки довідка видана не уповноваженим на те органом та направлена до органу Пенсійного фонду України не є підставою для здійснення перерахунку пенсії позивача.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що одним із аргументів позовної заяви є посилання на положення Закону № 2939-VI, згідно з якими, як вважає позивач, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації з запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні.

За структурою, організацією і побудовою тексту позовної заяви, його внутрішньою логікою можна дійти висновку, що позивач послався на положення зазначеного закону лише для підсилення аргументації щодо заявленої ним головної вимоги - зобов'язати відповідача надати відповідь на запит, тобто, видати довідку про заробітну плату.

Згідно з вимогами ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Разом з тим, з огляду на характер питань, поставлених у запиті позивача на отримання інформації від 28 листопада 2017 року та їх обґрунтування у контексті звернення щодо отримання такої інформації, на підставі Закону № 2939-VI, вбачається, що запитувана позивачем інформація не відповідає критеріям публічної інформації.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в рішенні від 16 квітня 2018 року по справі № 825/506/18.

Відповідно, для розгляду даного звернення позивача не застосовуються, строки, визначені Законом № 2939-VI.

З огляду на наведені вище обставини справи та нормативно-правові акти, які застосовуються для врегулювання спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що при розгляді даної справи суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в рішенні та є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1 п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді І.В. Федотов

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2018 року.