Справа № 2а/0470/671/12
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2018 року

м. Київ

справа № 2а/0470/671/12

провадження № К/9901/19228/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Гриців М. І., Кравчука В. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу № 2а/0470/671/12

за позовом публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» до Управління Пенсійного фонду України в. м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області про визнання протиправним і скасування рішення;

за заявою публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України (у складі колегії суддів: Стародуба О. П., Пасічник С. С., Швеця В. В.,) від 09 листопада 2017 року, встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. У січні 2012 року публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в. м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області, в якому просило скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в. м. Павлограді Дніпропетровської області від 09 вересня 2011 року № 2691 про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності до органів Пенсійного фонду України.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки на момент його прийняття норма закону, на підставі якої до позивача застосовано фінансові санкції, втратила чинність.

3. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2012 року позивачу відмовлено у задоволенні позову.

4. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено повністю.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в. м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області задоволено. Постанову суду апеляційної інстанції скасовано, а постанову суду першої інстанції залишено в силі.

6. Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, 02 лютого 2017 року ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулося до Верховного Суду України із заявою про її перегляд.

7. Ухвалою судді Верховного Суду України від 20 лютого 2017 року відкрито провадження за вказаною заявою з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України, - неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

8. У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання пп. 1, 7 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року), 09 лютого 2018 року матеріали вказаної заяви передано на розгляд до Верховного Суду.

9. Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

10. Станом на 24 травня 2018 року заперечень на заяву про перегляд судового рішення до суду не надходило.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 вересня 2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в. м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» прийнято рішення № 2691 про застосування до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» фінансових санкцій за несвоєчасне подання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку.

12. Підставою для прийняття вказаного рішення стали висновки Акту № 277 від 29 вересня 2011 року про встановлення факту несвоєчасного подання позивачем відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку за 2007 рік.

13. Не погодившись з вказаним рішенням ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» оскаржило його до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

14. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14 грудня 2011 року скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення № 2691 від 09 вересня 2011 року про застосування фінансових санкцій на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - без змін.

15. Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо застосування фінансових санкцій, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

15. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правилами п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за правопорушення, вчиненні до 01 січня 2011 року, органи Пенсійного фонду України застосовують фінансові (штрафні) санкції, передбачені законодавством, що діяло на момент вчинення правопорушення, в тому числі фінансові санкції, передбачені п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за несвоєчасне подання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та звітності за звітні періоди, строк подання яких виник до 01 січня 2011 року.

16. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем протиправно прийнято рішення про застосування до позивача фінансових санкцій на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки зазначена норма Закону втратили чинність 01 січня 2011 року згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» і не діяла на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

17. Вищий адміністративний суд України скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі постанову суду першої інстанції, виходив з того, що після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за органами Пенсійного фонду України збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 01 січня 2011 року.

18. До такого висновку суд касаційної інстанції дійшов посилаючись на положення п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а також правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 31 березня 2015 року (по справі №21-77а15).

IV. ДОВОДИ ЗАЯВИ

19. У заяві про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права. Заявник просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року та залишити в силі постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року.

20. На обґрунтування заяви надано копію постанови Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2016 року (№ К/800/24228/14), у якому суд по-іншому і, на переконання заявника, правильно застосував одні й ті самі норми матеріального права у подібних правовідносинах, а саме п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

21. У постанові Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2016 року (№ К/800/24228/14), наданій як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку, що Управління Пенсійного фонду України протиправно винесло рішення про застосування до позивача фінансових санкцій за несвоєчасне подання звітності до органів Пенсійного фонду України за 2004 рік на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки зазначена норма після 01 січня 2011 року втратила чинність.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Перевіривши наведені у заяві доводи, Суд дійшов висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

26. Усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, Суд виходить з наступного.

27. Пунктом 5 ч. 9 ст. 106 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) у редакції, що діяла до 01 січня 2011 року, було передбачено застосування виконавчими органами ПФУ до страхувальників фінансових санкцій, зокрема штрафу за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством.

28. Із набранням чинності з 01 січня 2011 року Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ) наведена вище норма матеріального права із Закону № 1058-ІV була виключена.

29. Відповідно до положень абзацу 6 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ, на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

30. Отже, після набрання чинності Законом № 2464-VІ за органами Пенсійного фонду України збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року.

31. Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року (справа № 21-77а15).

32. Аналіз наведених норм матеріального права, юридична оцінка обставин справи дають підстави вважати, що рішення Вищого адміністративного суду України у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому відповідно до ч. 1 ст. 244 КАС України у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 241, 242, 244 КАС України, пп. 1 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VІІІ, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 09 листопада 2017 року у справі № 2а/0470/671/12 за позовом публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» до Управління Пенсійного фонду України в. м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області про визнання протиправним і скасування рішення - відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді М. І. Гриців

В. М. Кравчук