Справа № 826/6870/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 травня 2018 року № 826/6870/17

Окружний адміністративний суд міста Києва під головуванням судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДК «Газ України) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 12 травня 2017 року ВП № 42214837.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 травня 2017 року отримано оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим написом № 1600, виданого 17 липня 2002 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з Комунального підприємства «Новомосковськтеплоенерго» на користь ДК «Газ України 349 341,00 грн.

Приймаючи постанову, державним виконавцем встановлено, що за постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/20620/13-А від 20 січня 2014 року Боржник правомірно та згідно з нормами Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» та постанови Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2011 року № 894 «Про затвердження Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію» на засіданні 19 вересня 2011 року (Протокол № 2) комісії з питань списання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію ДП «Новомосковськтеплоенерго» списано заборгованість у тому числі у сумі 145 574, 56 грн.

Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, такою, що грубо порушує норми матеріального права, а саме: статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, статей 2,6,18,39,74 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звертається до суду з даним адміністративним позовом та зазначає, що державним виконавцем помилково сприймаються норми певних нормативно-правових актів та не у повній мірі оцінюються фактичні обставини, внаслідок чого останній вважає, що заборгованість КП «Новомосковськтеплоенерго» перед ДК «Газ України» утворилася за спожитий газ, тоді як насправді зазначена заборгованість стосується оплати заборгованості по простому векселю, що не підпадає під критерії списання, передбачені Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію».

В судовому засіданні 14 вересня 2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги, відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, письмових заперечень не надав, разом з тим на запит суду направив копії матеріалів виконавчого провадження. Протокольною ухвалою від 14 вересня 2017 року суд перейшов у письмове провадження на підставі положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України ( у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у письмовому провадженні подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, встановивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2002 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 1600 від 17 липня 2002 року за заявою ДК «Газ України» про стягнення з КП «Новомосковськтеплоенерго» заборгованості у сумі 349 341 грн. у рахунок невиплати за простим векселем № 2410, виданого 22 вересня 2000 року.

Листом від 30 квітня 2013 року КП «Новомосковськтеплоенерго» сповістило ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області про те, що згідно з положеннями Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» та постанови Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2011 року № 894 «Про затвердження Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію» та Протоколу № 2 засідання комісії з питань списання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію від 19 вересня 2011 року ДП «Новомосковськтеплоенерго» списано кредиторську заборгованість перед ДК «Газ України», у тому числі і за векселем у сумі 145 574, 56 грн.

07 травня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення заборгованості в сумі 349 341 грн. в рахунок несплати по простому векселю № 2410, виданому 22 вересня 2000 року.

Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2014 року у справі № 826/20620/13-а частково задоволено позов ДК «Газ України», визнано протиправними дії відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 07 травня 2013 року з примусового виконання виконавчого напису № 1600, виданого 17 липня 2002 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення заборгованості у сумі 349 341 грн. в рахунок несплати по простому векселю № 2410, виданого 22 вересня 2000 року на підставі пункту 14 частини першої статті 19 Закону України «Про ви конаюче провадження», скасовано постанову від 07 травня 2013 року про закінчення виконавчого провадження.

Постановами державного виконавця від 24 лютого 2014 року виконавче провадження відновлено, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 07 травня 2013 року.

Листом від 29 квітня 2013 року ДК «Газ України» повідомило відповідача про залишок заборгованості боржника за виконавчим документом на суму 145 574, 56 грн.

Водночас, 05 травня 2017 року на адресу виконавчої служби надійшла заява КП «Новомосковськтеплоенерго» № 365 про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з відсутністю заборгованості за виконавчим документом, на підставі якої 12 травня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у якій, зокрема, зазначено, що у процесі ознайомлення з поданими документами державним виконавцем встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2014 року встановлені ті обставини, що Боржником правомірно, відповідно до норм Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» та постанови Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2011 року № 894 «Про затвердження Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію» на засіданні 19 вересня 2011 року (Протокол № 2) комісії з питань списання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію ДП «Новомосковськтеплоенерго» списано заборгованість у тому числі у сумі 145 574, 56 грн. Зазначено також, що факти, встановлені у судовому процесі, не підлягають повторному доказуванню.

Зазначену постанову державного виконавця від 12 травня 2017 року оскаржує в судовому порядку позивач.

Розглядаючи справу, суд виходить з того, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Статтею 5 Закону визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень. Так, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до пункту 2.1.1 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» підлягає списанню заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та її дочірніх підприємств ДК «Газ України», ДК «Укртрансгаз», ДК «Укргазвидобування», ДАТ «Чорноморнафтогаз», що обліковувалася станом на 01 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з наявних матеріалів, приймаючи оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідач зазначив, що не підлягають додатковому доказуванню факти, викладені у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2014 року у справі № 826/20620/13-а, зокрема стосовно правомірного списання Боржником відповідно до норм Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» та постанови Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2011 року № 894 «Про затвердження Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію» на засіданні 19 вересня 2011 року (Протокол № 2) комісії з питань списання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію, з ДП «Новомосковськтеплоенерго» заборгованості, у тому числі у сумі 145 574, 56 грн.

Виходячи із змісту зазначеного судового рішення від 20 січня 2014 року у справі № 826/20620/13-а, скасовуючи постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 07 травня 2013 року з підстав протиправного застосування відповідачем норми Закону України «Про виконавче провадження», яка втратила чинність на час винесення такої постанови, суд першої інстанції зробив висновок про правомірність списання відповідачем заборгованості у сумі 145 574,56 грн. та її віднесення до заборгованості за спожитий природній газ.

Разом з тим, у даній справі № 826/68701/17 позивач оскаржує постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 12 травня 2017 року і з інших підстав, а саме: не дотримання процедури, передбаченої чинним законодавством для списання заборгованості.

Так, відповідно до п. 2.5 ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" списання заборгованості відповідно до цього Закону здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2011р. № 894, дія цього Порядку поширюється на підприємства незалежно від форми власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні компанії "Газ України", "Укртрансгаз", "Укргазвидобування", а також державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" і державне підприємство "Енергоринок" (далі - учасники процедури списання). Як випливає із приписів даної правової, одним із учасників, на яких поширюється дія цього порядку є Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Відповідно до п. 6 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів. Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

Таким чином, як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, для списання заборгованості кожен учасник процедури списання заборгованості має утворити комісію з питань списання заборгованості, яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів та провести списання заборгованості на підставі протоколів зазначеної комісії, ці протоколи затверджуються головою відповідної комісії.

Оскільки учасниками процедури списання відповідної заборгованості є як боржник так і кредитор (контрагенти), то і боржник і кредитор мають створити комісію з питань списання заборгованості та провести списання цієї заборгованості на підставі протоколів комісій, що створені як кредитором так і боржником.

Окрім зазначеного, сторони мають провести звіряння розрахунків і підписати відповідні акти з фіксуванням заборгованості та бухгалтерським обліком після списання заборгованості.

Як зазначає позивач, ним не було утворено комісії, не проводилося звіряння розрахунків, не підписувалися відповідні акти та не затверджувався протокол про списання заборгованості як вимагається вищезазначеним нормативно-правовим актом.

Суд, крім того зазначає, що затвердження протоколу про списання заборгованості комісією з питань списання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію ДП «Новомосковськтеплоенерго» від 19 вересня 2011 року не є підставою для списання заборгованості та закінчення виконавчого провадження, оскільки, як випливає з наведених приписів нормативно-правових актів, необхідно крім іншого визначити обсяг заборгованості та затвердити їх комісіями, утвореними як боржником, так і кредитором.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням зазначеного, адміністративний суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не дотримуючись принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, у зв'язку з чим позов ДК «Газ України» підлягає задоволенню з підстав, викладених вище.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковської А.О. про закінчення виконавчого провадження від 12 травня 2017 року ВП № 42214837.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда