Справа № 811/1377/18
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року м. Кропивницький Справа № 811/1377/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Хилько Л.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) до фермерського господарства "Полковницьке" (далі - відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню в загальній сумі 55 668,17 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем норматив по працевлаштуванню інвалідів не виконується, а господарство самостійно не сплатило адміністративно-господарські санкції та пеню в строк, тому за ним рахується заборгованість.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у відповідності до змісту якого позовні вимоги ним не визнаються у повному обсязі, оскільки у 2017 році ним було виділено робочі місця для інвалідів та здійснювалися заходи щодо пошуку працівників-інвалідів на створені робочі місця, зокрема, господарство зверталось до Маловисківського районного центру зайнятості з метою пошуку інвалідів, при цьому, Фонду соціального захисту інвалідів вчасно подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік, інваліди для працевлаштування не направлялися.

Згідно до ст.ст.262, 263 КАС України, дану справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши наявні в справі документи та матеріали суд дійшов наступних висновків.

13.02.2018 року відповідачем подало до Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік (Форма № 10-ПІ), відповідно до змісту якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2017 році складала 9 осіб, при цьому норматив створення робочих місць для інвалідів становить 1 робоче місця (а.с.7).

Так, основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року № 875-ХІІ, далі - Закон №875 (у тексті Закону слова "інвалід", "дитина-інвалід" та "інвалід з дитинства" в усіх відмінках і числах замінено відповідно словами "особа з інвалідністю", "дитина з інвалідністю" та "особа з інвалідністю з дитинства" у відповідному відмінку і числі, крім частини першої статті 11 і другого речення статті 37, згідно із Законом України від 19.12.2017 року № 2249-VIII).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 Закону № 875, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно до ч. 1 ст. 18 Закону, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.18 Закону).

На підставі ч.3 ст.18-1 Закону №875, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Відповідно п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Таким чином суд дійшов висновку, що Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" покладає на підприємство обов'язок створити (пристосувати),атестувати належним чином робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та повідомити про це органи перелічені в ч.1 ст.18 Закону, а ті в свою чергу зобов'язані направити підприємству на працевлаштування таких осіб.

Відтак, на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а не обов'язок їх безпосереднього працевлаштування.

Як встановлено судом, відповідачем 04.01.2017 р. подано до Маловисківського районного центру зайнятості інформацію за формою 3-ПН "Інформацію про попит на робочу силу (вакансії)" з метою підбору персоналу для працевлаштування осіб з інвалідністю на посаду "сторожа".

При цьому, згідно інформації Маловисківської районної філії Кіровоградського обласного центру зайнятості від 21.05.2018 р. №44/01-27/18/02-15/1/18 (за підписом директора ОСОБА_1) вбачається, що 16.03.2017 р. гр. ОСОБА_2, який зареєстрований в центрі зайнятості як безробітній, було видане направлення на працевлаштування у ФГ "Полковницьке". Згідно рекомендацій особистого консультанта ОСОБА_2 повернув корінець направлення до центру зайнятості з особистою відмовою від такого працевлаштування, де вказав причиною відмови значну віддаленість підприємства від місця проживання. Додатково повідомлено, що протягом 2017 року та станом на 21.05.2018 року на обліку в Маловисківській районній філії Кіровоградського обласного ЦЗ не перебували і не перебувають особи з інвалідністю, які б відповідали вимогам вакансії та проживали в межах транспортної доступності від підприємства.

Позивачем не спростовано вищевказані обставини, а також не надано суду доказів відмови відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, направлених на вакантні посади.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було виконано всі вимоги, передбачені чинним законодавством України, щодо організації та створення робочих місць для осіб з інвалідністю.

Частина 10 статті 19 Закону вказує те, що керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Отже, з аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу по працевлаштуванню осіб з інвалідністю якщо воно розробило необхідні заходи по створенню робочих місць для вказаних осіб, зокрема, створило робочі місця для осіб з інвалідністю та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні державні установи, але фактично не працевлаштувало осіб з інвалідністю з причин незалежних від нього (в т.ч. відсутність осіб з інвалідністю, відмова такої особи від працевлаштування на працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю).

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст.ст.255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії. Згідно до пп.15.5 п.1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько