Справа № 235/1070/18
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2018 року справа № 235/1070/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Шишова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2018 року (складене в повному обсязі 23 березня 2018 року в м. Покровськ Донецької області) у справі № 235/1070/18 (суддя в І інстанції Бородавка К.П.) за позовом ОСОБА_1 до Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату про скасування постанови № 44 від 05.03.2018 в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату, в якому просив скасувати постанову відповідача від 05.03.2018 № 44, якою позивач визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП і на нього накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2018 року у справі № 235/1070/18 позов було задоволено, внаслідок чого скасовано постанову Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату № 44 від 05.03.2018 про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень; справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за адміністративним протоколом № 44 від 22.02.2018 закрито.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Зі змісту оскаржуваної постанови № 44 від 05.03.2018 вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП і відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 210-1 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. При прийнятті вказаної постанови у якості доказів вини скоєння правопорушення було взято до уваги: протокол про адміністративне правопорушення № 44 від 22.02.2018; рапорт начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу № 1692 від 13.02.2018; засвідчена копія витягу з книги протоколів засідань призовної комісії - протокол № 38 від 17.11.2017; засвідчена копія протоколу № 30 від 14.11.2016; засвідчена копія облікової картки призовника на ім`я ОСОБА_1 № 22; пояснення ОСОБА_1 .

З протоколу № 44 від 22.02.2018, складеного відносно позивача провідним спеціалістом Покровсько-Ясинуватського ОМВК Шереметом В.О., вбачається, що він складений про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП. За змістом вказаного протоколу ОСОБА_1 , будучи громадянином України призовного віку, в період з 11.08.2017 по 31.08.2017 не з`явився до призовної дільниці в місті Покровську в десятиденний термін з дня початку чергового призову, що визначений Указом Президента України від 07.07.2017 № 178/2017, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 8 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону».

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15.30 годині 01.03.2018. Пояснення надані ОСОБА_1 на окремому аркуші від 13.02.2018. В протоколі міститься підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та підпис посадової особи, яка склала протокол.

За змістом пояснень, наданих позивачем відповідачу 13.02.2018 на окремому аркуші, він в серпні 2017 року не з`являвся до призовної дільниці, оскільки не знав правил військового обліку та не отримував повісток.

З облікової картки призовника, складеної на позивача, вбачається, що позивач пройшов приписку 06.02.2007 та перебуває на військовому обліку в Покровсько-Ясинуватському ОМВК як такий, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За витягом з книги протоколів засідань призовної комісії протоколу № 38 від 17.11.2017 позивач рішенням призовної комісії звільнений від призову на строкову військову службу у зв`язку з досягненням 27-річного віку та зарахований в запас.

Спірні правовідносини врегульовані КУпАП, Законом України від 25.03.1992 № 2232 «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232), Законом України від 06.12.1991 № 1932 «Про оборону України» (далі - Закон №1932), Указом Президента України «Про проведення у серпні 2017 року призову громадян України на строкову військову службу до Національної гвардії України» від 07.07.2017 № 178/2010 (далі - Указ Президента).

Відповідно до ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1); повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2).

Приписами ч. 2 ст.17 Закону № 1932 визначено, що громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

За ч. 1 ст. 3 Закону № 2232 військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу (строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу тощо).

Відповідно до ч. 6 та ч. 8 ст. 15 Закону № 2232 строки проведення призову (призовів) громадян України на строкову військову службу визначаються Указом Президента України; після набрання чинності Указом Президента України щодо проведення чергового призову: призовники, яким надійшла повістка районного (міського) військового комісаріату на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці; у разі якщо за будь-яких обставин повістка не надійшла, громадяни призовного віку зобов`язані з`явитися до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку відповідного чергового призову, визначеного Указом Президента України; призовники, які змінили місце проживання, зобов`язані в семиденний строк прибути до районного (міського) військового комісаріату за новим місцем проживання для взяття на військовий облік.

Указом Президента, який набрав чинності 08.07.2017, визначено призвати у серпні 2017 року на строкову військову службу до Національної гвардії України придатних за станом здоров`я до військової служби громадян України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 20 років, та старших осіб, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Відповідачем не заперечується, що повістка на адресу позивача на прибуття до призовної дільниці не направлялась та місце проживання останнього не змінювалось.

Отже, позивач в силу абз. 3 ч. 8 ст. 15 Закону №2232 зобов`язаний був з`явитися до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку відповідного чергового призову, визначеного Указом Президента серпень 2017, але в будь-якому разі до 31.08.2017 включно.

Позивач не виконав визначений військовий обов`язок, адже не з`явився до призовної дільниці протягом серпня 2017 року, тобто допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Разом з тим, як правильно визначив місцевий суд, передбачені диспозицією ст. 210-1 КУпАП протиправні дії, спрямовані на порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, характеризуються вчиненням одноразової дії у певний час - явка до призовної дільниці в десятиденний строк з дня початку чергового призову, в даному випадку в серпні 2017 року. Відтак, таке порушення не є тривалим. Твердження відповідача з цього приводу є помилковими. На користь викладеного свідчить як зміст протоколу № 44 від 22.02.2018, так і зміст оскаржуваної постанови, за якими ОСОБА_1 в період з 11.08.2017 по 31.08.2017 не з`явився до призовної дільниці.

Про факт того, що позивач не з`явися в серпні 2017 року до призовної частини, тобто допустив адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП, відповідач дізнався 10.08.2017, про що сам зазначив в своєму відзиві, зауваживши, що з 10.08.2017 військкомат почав приймати міри з розшукування призовника та встановлювати причини його неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Отже, накладення на позивача відповідачем адміністративного стягнення оскаржуваною постановою від 05.03.2018 свідчить про порушення останнім визначених законодавцем двомісячних строків накладення адміністративного стягнення.

Доводи відповідача щодо відсутності у нього даних про поважність причин неприбуття позивача до військового комісаріату не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ч. 10 ст. 15 Закону № 2232 поважність причин має значення для неявки призовника за викликом районного (міського) військового комісаріату. Проте у спірних правовідносинах виклик відповідачем позивачу не направлявся, зворотного суб`єктом владних повноважень не доведено.

Крім того, колегія суддів зауважує, що рішенням призовної комісії позивача звільнено від призову у зв`язку із досягненням 27-річного віку, що підтверджується копією витягу з книги протоколу засідань призовної комісії - протоколу від 17.11.2017 № 38. Відтак з 18.11.2017 позивач апріорі не міг бути зобов`язаний з`явитись до призовної частини, що вказує на необґрунтованість та безпідставність твердження відповідача про тривале близько 6 місяців злісне ігнорування позивачем військового обов`язку.

За приписами ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що справа розглянута 05.03.2018, в протоколі про адміністративне правопорушення від 22.02.2018, за наслідками розгляду якого прийнята оскаржувана постанова, позивачу повідомлено про іншу дату розгляду справи 01.03.2018. Доказів на підтвердження наявності у відповідача даних про своєчасне сповіщення позивача про місце і час розгляду справи саме 05.03.2018 відповідачем до суду не надано.

Також зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, в той час як протокол, на підставі якого вона прийнята та з яким ознайомлений позивач, складений про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП. Перекваліфікація дій позивача з ч. 1 на ч. 2 ст. 210-1 КУпАП мотивована тим, що останній вже притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 210-1 КУпАП постановами від 02.03.2018 № 40, від 05.03.2018 № 41, від 05.03.2018 № 42, від 05.03.2018 № 43.

По-перше, приписи КУпАП, якими унормований порядок та повноваження органу (посадової особи) щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема ст. 278 та ст. 280, не дозволяють дійти висновку, що орган (посадова особа), який здійснює розгляд справи, уповноважений перекваліфікувати дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тим паче, якщо це погіршує становище особи, та накласти адміністративне стягнення за адміністративне правопорушення, відмінне від того, яке наведене в протоколі про адміністративне правопорушення та з яким порушник ознайомлений. Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, про яке останньому не було повідомлено, свідчить про порушення права позивача на захист, яке визначене ст. 268 КУпАП.

По-друге, санкція ч. 2 ст. 210-1 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за повторне протягом року вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Аналіз положень КУпАП дозволяє констатувати, що особа вважається такою, що піддана адміністративному стягненню, якщо відповідна постанова набрала законної сили.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, що станом на дату допущення позивачем правопорушення - серпень 2017 року, він був підданий адміністративному стягненню.

Відповідно до ст. 290 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Враховуючи викладене, колегія доходить висновку, що постанови від 02.03.2018 № 40, від 05.03.2018 № 41, від 05.03.2018 № 42, від 05.03.2018 № 43 не набрали законної сили і станом на 05.03.2018, тобто, на дату прийняття оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем як з порушенням строків накладення адміністративного стягнення, так і з порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 272, 286, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Покровсько-Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2018 року у справі № 235/1070/18 залишити без змін.

Повне судове рішення - 23 травня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

О.О. Шишов