Справа № 344/14890/17
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/3296/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1, м. Івано-Франківськ) у справі №344/14890/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

09 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради в якому просила скасувати постанову №08/423 від 11.07.2017 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради та закрити провадження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задоволено.

Скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради від 11.07.2017 року № 08/423 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності заст. 152 КУпАПу вигляді штрафу в сумі 1360 гривень, а провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою. Тобто, в розумінні ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», вивіска чи табличка не вважатиметься рекламою, якщо містить інформацію про зареєстроване найменування особи, про знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, про вид діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи, розпорядок особи. Апелянт зазначає, що з матеріалів справи видно, що на обєкті реклами розміщено перелік товарів, продаж яких здійснює магазин «Фреш», а саме хлібобулочні вироби, молочні продукти, ковбасні вироби, солодощі, випічка, продукти, бакалія, соки, води, алкоголь, тютюн, кава, чай. Також на даному обєкті розміщено назву підприємства «Фреш» та зазначено вид діяльності «продукти».

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог позивачки, оскільки під час розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача відповідач діяв не у спосіб, що передбачений КУпАП, а відтак, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14.06.2017 року на позивачку ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП.

Постановою № 08/423 по справі про адміністративне правопорушення від 11.07.2017 року (а.с.11) позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності заст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1360 грн. за те, що вона самовільно розмістила зовнішню рекламу на фасаді будівлі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Бельведерська, 47, чим порушив п.15.1.6 Правил благоустрою м. Івано-Франківськ.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про рекламу» реклама це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про рекламу» реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Відповідно до ч.6 ст. 9 ЗУ «Про рекламу», вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Отже, аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів вважає, що інформація, яка не містить закликів до придбання товару чи надання послуги, або не є інформацією, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару (послуги), не є рекламою.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень статті 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, серед іншого, адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.

У відповідності до ст.218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних рад наділені повноваженнями по розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст.152 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з матеріалів справи слідує, що позивачка була позбавлена відповідного переліку прав, яким володіє особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки, її належним чином не було повідомлено про час та місце розгляду адміністративною комісією матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, а отже, була позбавлена можливості надати пояснення.

Щодо порушень вимог законодавства у сфері благоустрою позивачкою, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно абз. 8 п. 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003р. № 2067, вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003р. № 2067, а саме п.48, передбачено, що площа поверхні вивіски чи таблички не повинна перевищувати 3 кв. метрів.

Для встановлення відмінності між зовнішньої рекламою та інформаційною вивіскою/табличкою, які не є рекламою та не потребують отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами, необхідно встановити зокрема зміст інформації, що зазначений на відповідній вивісці/табличці та загальну площу такої вивіски/таблички з визначенням відповідність такої площі законодавчо встановленим обмеженням.

З матеріалів справи видно, що на фасаді магазину за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Бельведерська, 47, де займається підприємницькою діяльністю позивачка розміщена вивіска, яка містить лише інформацію про діяльності, що фактично унеможливлює без додаткової інформації (про товар тощо) сформувати або підтримати обізнаність споживачів, таким чином колегія суддів дійшла висновку, що така інформація не є рекламою, а інформаційною вивіскою.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваної постанови від 11.07.2017 року, про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 1360,00 грн. відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без зясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси позивачки.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2018 року у справі №344/14890/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5