Справа № 815/1936/18
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1936/18
УХВАЛА
29 травня 2018 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Білостоцький О.В., розглянувши матеріали заяви Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про заміну стягувача у виконавчому документі, -
25.04.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про заміну стягувача у вимозі управління Пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області № ф-289-у від 12.03.2012 року щодо стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_1 у розмірі 2978,31 грн., в якій заявник просив суд замінити стягувача з управління Пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області на Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду Одеської області.
Ухвалою суду від 02.05.2018 року, було зазначено, що заява про заміну сторони стягувача у виконавчому документі, а саме у вимозі управління Пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області № ф-289-у від 12.03.2012 року щодо стягнення заборгованості, є окремою позовною заявою, на яку розповсюджуються відповідні вимоги Кодексу адміністративного судочинства України.
Так відповідно до вищезазначеної ухвали позивачу необхідно було надати до суду докази надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи заяви про заміну сторони виконавчого провадження, власного підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та наданням доказів сплати судового збору за подання адміністративного позову.
На підставі вищезазначеного заява Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області була залишена без руху та позивачу встановлений 10-денний строк для усунення її недоліків з дня отримання копії ухвали.
Позивач вищезазначену ухвалу суду отримав 15.05.2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду 22.05.2018 року.
22.05.2018 року позивач надав до суду заяву про усунення недоліків, в якій просив суд звільнити Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області від сплати судового збору.
В обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначив, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, що прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають, на його думку, необхідності сплати судового збору в якості підстави для доступу до суду. Посилаючись на положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland), Ізмаїльське обєднане управління Пенсійного фонду України Одеської області зазначає, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.
Крім того, позивачем до суду було надано копію потреби на 2018 рік, згідно якої на інші видатки, в т.ч. судовий збір, позивачем закладено суму у розмірі 2774,00 грн., що, на думку пенсійного органу, унеможливлює сплату ним судового збору за подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
При розгляді цього клопотання суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України Про судовий збір суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
З указаного вбачається, що заявник не є суб'єктом, на якого розповсюджується дія законодавства щодо зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати, відстрочення або розстрочення його сплати.
Аналогічна правова позиція викладена і в ухвалах Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі 750/6797/17, від 10.01.2018 року у справі № 821/1025/17, від 19.01.2018 року у справі 815/3710/17 та постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 23.01.2015 року «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір».
Суд зазначає, що обмежене фінансування бюджетної установи, яка діє як суб'єкт владних повноважень, не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати. Такі підстави можуть створювати нерівність між позивачами, які не є суб'єктами владних повноважень, а тому суперечать положенням статті 129 Конституції України та статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
З цього питання суд погоджується з думкою Міністерства юстиції України, викладеної у пояснювальній записці до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору». У ній зазначено, що виключення органів державної влади з числа суб'єктів, що звільняються від сплати судового збору мало на меті дисциплінувати їх у відносинах із судами та унеможливити зловживання ними своїми процесуальними правами, зокрема, у випадках безпідставного звернення до судів та безвідповідального оскарження судових рішень з огляду на саму лише безкоштовність звернення до суду.
Суд не приймає посилання представника позивача на рішення Європейського суду з прав людини, оскільки такі рішення стосується забезпечення дотримання прав приватних осіб, а не органів держави (суб'єктів владних повноважень). Позивач є суб'єктом владних повноважень та звертається до суду не за захистом порушеного права, а в порядку виконання державних функцій, тому обов'язок сплати судового збору не є обмеженням його повноважень на звернення до суду.
Суд також не приймає посилання позивача на положення ст. 14 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 17 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 13 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 17 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони передбачають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, та не регулюють питання сплати судового збору субєктом владних повноважень при зверненні до суду.
Крім того суд зазначає, що прийняття рішення щодо звільнення сторони від сплати судового збору чи відстрочення його сплати, є правом суду. Необґрунтоване звільнення від сплати судового збору, на думку суду, може утворювати умови для дискримінаційного становища інших субєктів звернення до суду.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про звільнення позивача від сплати судового збору.
Крім того суд зазначає, що позивачем не були також усунуті інші недоліки заяви про заміну сторони виконавчого провадження, зазначені в ухвалі від 02.05.2018 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 169 КАС України, суддя вирішує питання про відкриття провадження у адміністративній справі протягом пяти днів з дня закінчення строку, встановленого для усунення недоліків позовної заяви, у разі залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що позивачем у встановлений судом термін не було усунуто недоліки адміністративного позову в повному обсязі, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу та додані до неї матеріали.
Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 169, 171, 256, 294, 295 КАС України, суддя, -
Відмовити позивачу у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Заяву Ізмаїльського обєднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про заміну стягувача у виконавчому документі - повернути позивачу.
Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, або при розгляді справи в порядку письмового провадження має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Білостоцький