Справа № 147/286/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 147/286/17

Провадження № 11-418апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області, третя особа, як не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 вересня 2017 року (суддя Волошин І.А.) та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року (у складі головуючого Білоуса О. В., суддів Совгири Д. І., Курка О. П.),

УСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом щодо визнання протиправним та скасування рішення 31 позачергової сесії 5 скликання Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області від 9 липня 2010 року № 543 «Про розгляд заяви ОСОБА_3» (далі - спірне рішення).

Тростянецький районний суд Вінницької області ухвалою від 28 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року, провадження в ційсправі закрив, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Суди попередніх інстанцій установили, що через спір щодо встановлення межі між земельними ділянками ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_4, та ОСОБА_3, позивач у 2010 році звернувся до Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області із заявою щодо вирішення цього спору шляхом встановлення межі між земельними ділянками та закріплення її межовими знаками.

За результатами розгляду вказаної заяви складено протокол депутатської комісії з питань раціонального природокористування та охорони навколишнього середовища від 26 травня 2010 року «Про встановлення межових знаків між земельною ділянкою ОСОБА_3 та земельною ділянкою ОСОБА_5», який у подальшому затверджено оскаржуваним рішенням.

Суди також установили, що межові знаки між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_5 фактично встановлені.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що спір у справі не має ознак публічно-правового та повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 вересня 2017 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

ОСОБА_3 вважає, що спір у справі належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки підставою для звернення до суду з адміністративним позовом стало протиправне, на його думку, рішення органу місцевого самоврядування, а не спір щодо встановлення межі між земельними ділянками.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити скаргу позивача без задоволення. Вважає, що спір у справі виник про право цивільне, оскільки позивач фактично не погоджується з установленням межових знаків між їхніми земельними ділянками.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 30 листопада 2017 року відкрив касаційне провадження в цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_3

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII). Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 327 КАС судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

4 квітня 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановив ухвалу, якою на підставі частини шостої статті 346 КАС передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 346 КАСсправа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Оскільки ОСОБА_3 оскаржує ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 вересня 2017 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року з підстав порушення судом правил предметної юрисдикції, справа підлягає розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі позивача, і доводи третьої особи, викладені в запереченні на касаційну скаргу, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 4 КАС (у зазначеній редакції) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у зазначеній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням таким суб'єктом владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З установлених судами фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем і третьою особою) не стільки щодо правомірності оскаржуваного рішення, скільки щодо встановлення межі між земельними ділянками.

Таким чином, суди попередніх інстанції, ураховуючи суть спірних правовідносин та їх суб'єктний склад, дійшли обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися судами цивільної юрисдикції.

Такий висновок суду ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права, які діяли на час постановлення оскаржуваних ухвал, і при цьому узгоджується із чинними положеннями процесуального законодавства, які визначають юрисдикцію судів.

За правилами частини першої статті 350 КАС у редакції Закону № 2147-VIII суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 вересня 2017 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року - без змін.

Керуючись статтями 243, 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 вересня 2017 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

У повному обсязі постанову складено 22 травня 2018 року.

Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна Н. П. Лященко
В. В. Британчук Л. І. Рогач
Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
В. І. Данішевська О. М. Ситнік
О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко О. Г. Яновська
В. С. Князєв