Справа № 807/1381/16
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2925/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 6 березня 2018 року, ухвалене суддею Рейті С.І., м. Ужгород, у справі за позовом громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

27.09.2016 року позивач громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача: від 27.06.2014 року №49957-15, яким визначено податкове зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб за 2014 рік в сумі 13142,47 грн.; від 27.06.2014 року №49958-15, яким визначено податкове зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб за червень-грудень 2012 року в сумі 7541,10 грн.; від 27.06.2014 року № 49959-15, яким визначено податкове зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб за 2013 рік в сумі 13142,47 грн.; від 30 червня 2015 року № 6636560, яким визначено податкове зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб 16450,52 грн. Позивач просить поновити строк звернення до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 6 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є власником заводу (комплексу) за адресою: м. Чоп, вул. Ужгородська, 2, земельна ділянка під яким була надана позивачу у користування згідно договору оренди від 04.06.2007р., укладеного з Чопською міською радою строком на 5 років. Згідно договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 505524,83 грн. та відповідно до п.8 Договору, орендна плата в місяць складає 2106,35 грн. з врахуванням індексів інфляції. 12.05.2009р. до вказаного договору було укладено угоду № 18 про зміну договору оренди земельної ділянки. Нормативна грошова оцінка наданої у користування позивачу земельної ділянки склала 1067220,00 грн. та розмір щомісячної орендної плати склав 5336,10 грн.

Суд першої інстанції посилається на те, що набуття права користування земельною ділянкою є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у особи податкового обов'язку з нарахування та сплати земельного податку. Обєктом оподаткування є ті земельні ділянки, земельні частки (паї), що перебувають у власності або в користуванні платника податку на будь-яких умовах, включаючи, але не обмежуючись, орендою.

Таким чином, відповідачем правомірно винесено оскаржувані податкові повідомленнями-рішеннями, якими позивачу визначено суми податкового зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним із неповним зясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального права, громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 6 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що не зрозуміло виходячи з якого розміру земельної ділянки, якої саме ділянки, з якою нормативно-грошовою оцінкою та правовим статусом податковим органом було здійснено нарахування земельного податку та винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Учасники справи в судове засідання для розгляду справи не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від учасників справи, про розгляд заяви за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути заяву в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Ужгородською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Закарпатській області податковими повідомленнями-рішеннями: від 27.06.2014 року №49957-15 позивачу визначено податкове зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб за 2014 рік в сумі 13142,47 грн.; від 27.06.2014 року №49958-15 позивачу визначено податкове зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб за червень-грудень 2012 року в сумі 7541,10 грн.; від 27.06.2014 року № 49959-15 позивачу визначено податкове зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб за 2013 рік в сумі 13142,47 грн.; від 30 червня 2015 року № 6636560 позивачу визначено податкове зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб 16450,52 грн.

Також встановлено, що ОСОБА_2 є власником заводу (комплексу) за адресою: м. Чоп, вул. Ужгородська, 2, земельна ділянка під яким була надана позивачу у користування згідно договору оренди від 04.06.2007р., укладеного з Чопською міською радою строком на 5 років. Вказане вбачається з відомостей Державного реєстру нерухомого майна

Згідно вказаного договору оренди від 04.06.2007р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 505524,83 грн. та відповідно до п.8 Договору, орендна плата в місяць складає 2106,35 грн. з врахуванням індексів інфляції. 12.05.2009р. до вказаного Договору було укладено угоду № 18 про зміну договору оренди земельної ділянки. Нормативна грошова оцінка наданої у користування позивачу земельної ділянки склала 1067220,00 грн. та розмір щомісячної орендної плати склав 5336,10 грн.

З метою повноти нарахування плати за землю землекористувачем ОСОБА_2 Кархом, Ужгородська ОДПІ направила лист до Чопської міської ради про надання підтверджуючих документів для проведення нарахування плати за землю на 2014 рік, зокрема діючий договір оренди земельної ділянки із змінами та доповненнями (вимоги п.288.1. ст. 288 ПК України). В разі закінчення дії договору оренди земельної ділянки, надати дані державного земельного кадастру, що є підставою для нарахування земельного податку (вимоги п.286.1 ст. 286 ПК України).

Чопська міська рада надала Ужгородській ОДПІ Додаткову угоду про поновлення Договору оренди земельної ділянки від 04.06.2012р. від 16.07.2012р. та не підписаною позивачем.

Згідно ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель держави комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених Кодексом.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Питання щодо оподаткування регулюються Податковим кодексом України (далі ПКУ) і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Положення ПКУ регулюють відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу пункту 16.1 статті 16, пункту 36.1 статті 36, пункту 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що платники податків зобовязані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обовязком визнається обовязок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 269.1 ст.269 ПК України встановлено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно п.270.1 ст.270 ПК України об'єктом оподаткування є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Отже, набуття права користування земельною ділянкою є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у особи податкового обов'язку з нарахування та сплати земельного податку.

При цьому ПК України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Чинне податкове законодавство не дає підстави для висновку, що обсяг прав та обов'язків землекористувача як платника земельного податку залежить від дотримання норм цивільного та земельного законодавства при оформленні договору оренди.

Відтак, дефекти оформлення відповідного договору не можуть впливати на виконання особою обов'язку з декларування та сплати земельного податку із земельної ділянки, що перебуває у користуванні такої особи.

Отже, обєктом оподаткування є ті земельні ділянки, земельні частки (паї), що перебувають у власності або в користуванні платника податку на будь-яких умовах, включаючи, але не обмежуючись, орендою.

Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 287.1 ст. 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Встановлено, що відповідно до відомостей Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі (Управління земельних ресурсів в Ужгородському районі), нормативна грошова оцінка земельних ділянок на території міста Чоп у 2012-2014 роках склала для земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення зона «Чоп-14», зокрема, розташованих за адресою: м. Чоп, вул. Ужгородська: 99,5642 грн. за кв.м.; у 2015р.- 124,36 грн. за кв.м.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак, відповідачем правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено податкові зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб, та такі ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права; у ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правових наслідків є правильними, натомість доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 6 березня 2018 року у справі №807/1381/16 за позовом громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 22.05.2018р.