Справа № 2а/1570/2642/11
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

22 травня 2018 року

справа №2а/1570/2642/11

адміністративне провадження №К/9901/3279/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АДМ Іллічівськ» (правонаступник закритого акціонерного товариства «Іллічівський масло екстракційний завод») на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у складі судді Тарасишиної О.М. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у складі колегії суддів Потапчука В.О., Коваля М.П., Семенюка Г.В. у справі № 2а/1570/2642/2011 за позовом Приватного акціонерного товариства «АДМ Іллічівськ» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2011 року Приватне акціонерне товариство «АДМ Іллічівськ» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 серпня 2010 року №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 223 292 грн за основним платежем та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 44 658 грн, з мотивів безпідставності його прийняття.

Справа розглядалася судами неодноразово, судові рішення, які є предметом цього касаційного перегляду, прийняті за результатами нового розгляду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2014 року.

23 липня 2014 року постановою Одеського окружного адміністративного суду, залишеною без змін 18 листопада 2014 року ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду, у задоволені адміністративного позову Товариства відмовлено, з підстав доведеності податковим органом правомірності та обґрунтованості прийняття спірного повідомлення - рішення.

08 грудня 2014 року позивачем подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, за якою ухвалою цього суду від 11 грудня 2014 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу №2а/1570/2642/2011 з Одеського окружного адміністративного суду.

В касаційній скарзі Товариство посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року, при застосуванні цих норм до господарських операцій позивача з отримання послуг від «АДМ» Інтернешил Сарл», положень статей 5, 8, 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», що підлягають застосуванню за умовами укладеного ним договору з контрагентом, положення якого регулюються та тлумачаться відповідно до законодавства Швейцарії.

Доводить порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а саме положення частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, в порушення яких судами попередніх інстанцій не враховані висновки і мотиви з яких скасовані раніше ухвалені у справі рішення, порушення судами положень статей 69, 71, 76, 86, 159, 163, 203, 206 цього кодексу, які зокрема полягають у не врахуванні окремих доказів, пояснень сторін, просить скасувати ухвалу суду апеляційної та постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги Товариства.

Справа № 2а/1570/2642/2011 надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України 04 травня 2017 року.

Матеріали касаційної скарги разом із справою № 2а/1570/2642/2011передані до Верховного Суду 14 січня 2018 року.

Заперечень або відзиву на касаційну скаргу від податкового органу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розгляд справи здійснюється за правилами письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що податкове повідомлення - рішення від 30 серпня 2010 року № /0 прийняте керівником податкового органу згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ та згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року № 334/97-ВР, на підставі акта перевірки від 17 серпня 2010 року № 2615/23-0301/32790234, складеного за результатами проведення планової виїзної документальної перевірки Товариства з питань дотримання, зокрема вимог податкового законодавства, за період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2010 року.

Спірним податковим повідомленням-рішенням визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 223292 грн. за основним платежем та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 44658 грн.

Правовою підставою збільшення сум грошового зобов'язання податковим повідомленням - рішенням наведені норми підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Правова підстава застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням - рішенням не визначена.

Саме із посиланням на зазначені норми, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, пунктом першим висновків акту перевірки податковим органом донараховано податок на прибуток за перший квартал 2010 року на 223292 грн. та зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування на суму 1729778 грн.

Оцінюючи спірні відносини суди попередніх інстанцій встановили, що Товариством отримано та оплачено послуги з питань управління, за договором укладеним з юридичною особою «АДМ Інтернешил Сарл» (Швейцарія) на загальну суму 2622947 грн., у тому числі за другий квартал 2009 року 969023 грн., за третій квартал 2009 року 574530 грн., за четвертий квартал 2009 року 546879 грн., за перший квартал 2010 року 532515 грн.

Судами попередніх інстанцій досліджені види управлінських послуг, акти прийому - передачі послуг з питань управління та звіти про послуги з питань управління, що є невід'ємною частиною актів, особисті документи експертів, перетин ними кордону України та перебування в Україні, встановлені способи надання послуг, здійснений аналіз положень пункту 1.32 статті 1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, пунктів 5.3-5.7, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», положень статей 1, 5, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-14.

За результатами досліджень в їх сукупності суди висновуючись на недоцільності придбання Товариством послуг та невизначеності місця їх отримання, результатів їх запровадження, підтвердження фаховості осіб, які надали відповідні послуги, дійшли висновку, що надана первина документація не є доказом правомірності врахування позивачем до складу валових витрат на загальну суму 2622947 грн.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд зазначає, що понесені Товариством витрати є «іншими операційними витратами» в розумінні пунктів 17 та 20 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248), який є нормативно правовим - актом в розумінні статті 117 Конституції України, підлягав застосуванню за положеннями принципу законності закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції що існувала до 15 грудня 2017 року), підлягає застосуванню як джерело права, яке застосовується Судом (після 15 грудня 2017 року) за правилами статті 7 цього кодексу.

Посилаючись на аналіз положень пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» податковий орган в акті перевірки та впродовж розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій доводить, що до складу валових витрат відносяться витрати, підтверджені первинними документами, які мають юридичну силу і доказовість зв'язку з господарською діяльністю, та відповідають вимогам вищезазначених нормативних актів.

Дослідженнями акту перевірки податковий орган встановлює, що Товариством в бухгалтерському обліку операції по відображенню витрат як «інших операційних витрат» здійснено Дт 84 (інші операційні витрати) та Кт 632 (розрахунки з іноземними постачальниками), що доводить за Планом рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року №291 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за №892/4285) доведеність використання управлінських послуг в господарській діяльності платника податків.

Відтак, зв'язок понесених витрат на управлінські послуги з господарською діяльністю Товариства уже під час перевірки був встановлений працівниками податкового органу та не був спірним.

Здійснений актом перевірки фахівцями податкового органу аналіз послуг з питань управління, зокрема з питань технічної підтримки наданих Юргеном Вонг, який є Європейським Регіональним менеджером, АДМ Інтернешнл Сапл, за висновками податкового органу не прийнятий внаслідок не включення експерта до Журналу реєстрації відвідувачів Товариства, на якому знаходиться штамп «Служба безпеки ЗАТ «ІМЕЗ». Інших застережень відповідач не навів. Зазначений документ не належить до кола первинних документів, відтак посилання на нього, як підставу неналежності оформлення витрат є хибним.

Висновки судів попередніх інстанцій та доводи податкового органу про недоцільність придбання послуг є неприйнятними, з огляду на те, що доцільність укладання будь-якої господарської угоди, за виключенням тієї, що суперечить інтересам Держави та суспільства, знаходиться в межах господарської компетенції суб'єкта господарювання та за межами компетенції (контролю) податкового органу.

Оцінюючи місце надання послуг суди не врахували їх характер, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про вплив цієї обставини на суть спірного питання.

Надані Товариством, дослідженні податковим органом та судами попередніх інстанцій належні первинні документи відповідають усім встановленим вимогам первинного документа, що спростовує висновок судів попередніх інстанцій про відсутність доказів правомірності формування Товариством валових витрат.

Суд зазначає, що управлінські послуги, є такими, що миттєва їх результативність за звичай є винятком, внаслідок чого вимога результатів запровадження послуг в момент формування валових витрат знаходиться за межами вимог норм податкового законодавства покладених в основу збільшення податкового зобов'язання.

Суд вважає, що судами попередніх інстанцій повно, всебічно встановленні всі обставини справи, при цьому неправильно витлумачені положення підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в частині підтвердження факту придбання Товариством управлінських послуг та доведеності їх придбання.

Правомірність формування позивачем валових витрат по факту придбання управлінських послуг доводить відсутність складу податкового правопорушення та унеможливлює прийняття позиції податкового органу про правомірність визначення податку спірним податковим повідомленням - рішенням. Безпідставність визначення податку обумовлює безпідставність застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування судових рішень повністю і ухвалення нового рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Cуд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АДМ Іллічівськ» задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року у справі № 2а/1570/2642/2011 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов Приватного акціонерного товариства «АДМ Іллічівськ» до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 30 серпня 2010 року №/0 задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області від 30 серпня 2010 року №/0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 223 292 грн. за основним платежем та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 44 658 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер