Справа № П/811/1682/17
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2018 року

Київ

справа №П/811/1682/17

адміністративне провадження №К/9901/48832/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року (головуючий суддя: Петренко О.С.)

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Прокопчук Т.С., судді - Бишевська Н.А., Круговий О.О.)

у справі №П/811/1682/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галеонстрой»

до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Галеонстрой» (далі - Товариство) звернулось в Кіровоградський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень від 08.09.2017 № та №.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що податкові накладні, виписані ТОВ «Океан - Буд», з урахуванням інших документів, характеру здійснених операцій, надають позивачу право на формування податкового кредиту, оскільки контрагент позивача на час вчинення господарських операцій і формування податкових зобов'язань, не був знятий з реєстрації як юридична особа, у останнього не було анульоване свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, а надані позивачем первинні документи містять усі необхідні реквізити, що спростовує твердження контролюючого органу про заниження позивачем податку на додану вартість та свідчить про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.11.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2018. позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області №000381404 та № від 08.09.2017;

- стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галеонстрой» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 340 грн. 24 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що податковим органом в установленому порядку не доведено фактів невідповідності задекларованих у податковому обліку результатів господарської операції позивача фактичним обставинам здійснення господарських операцій з його контрагентом, внаслідок чого, відповідні втрати і податковий кредит слід вважати такими, що сформовані позивачем правомірно, що свідчить про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про відсутність реального здійснення операцій з постачання товару, укладених між позивачем та ТОВ «Океан - Буд», внаслідок чого позивачем неправомірно віднесено до податкового кредиту суми за результатами зазначених операцій.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, податковим органом було проведено документальну документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Галеонстрой» з питань правильності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Океан-Буд» за листопад 2016 року, що відображені в податковій декларації з ПДВ за листопад 2016 року та з питань правильності нарахування податку на прибуток при відображені обсягів зазначених взаємовідносин в декларації з податку на прибуток за 2016 рік.

За результатами перевірки складено акт №310/11-28-14-04/37097048 від 21 серпня 2017 року. (а.с. 13-34).

Як вбачається з акта, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

- п.198.1, п.198.2, п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 135 475, 00 грн. (за листопад 2016 року);

- п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток у сумі 146 313, 00 грн. (за листопад 2016 року).

На підставі акта, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 08.09.2017:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 203 213, 00 грн., в тому числі за основним платежем - 135 475, 00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 67 738, 00 грн. (а.с.37);

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 219 470, 00 грн., в тому числі за основним платежем - 146 313, 00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 73 157, 00 грн. (а.с. 35).

Податковий орган дійшов висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Океан-Буд» за перевіряємий період.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що була чинною на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пункт 198.3 статті 198 ПК встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов'язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і далі у редакції чинній на час вирішення спору), обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраними судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов'язань.

Зокрема, судами досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку, зокрема такі як договір поставки, рахунки на оплату, товарно - транспортні накладні, видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки, тощо.

Вказані документи, містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договору.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Аналогічна норма закріплена частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 03.10.2017).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладеного договору та специфіку придбаних товарів, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час вирішення спору), за якою обов'язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на такого суб'єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов'язання за господарськими операціями з ТОВ «Океан - Буд» сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області залишити без задоволення, постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова