Справа № 809/712/18
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2018 р. справа № 809/712/18

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Григорук О.Б., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 20.04.2018 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради, про визнання дій щодо припинення пенсійних виплат починаючи з 01.12.2016 протиправними та зобов'язання поновити виплату раніше призначеної пенсії та здійснити виплату заборгованості за час затримки виплати починаючи з 01.12.2016.

17.05.2018 позивач подав до суду з заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати протиправним дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо припинення пенсійних виплат позивачу починаючи з 01.12.2017, зобов'язати поновити виплату раніше призначеної пенсії та здійснити виплату заборгованості за час затримки виплати починаючи з 01.12.2017 (а.с.38).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач без прийняття рішення у відповідності частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" припинив виплату пенсії позивачу. Також, зазначено відповідач, посилаючись на обставину надходження інформації про відсутність позивача за місцем проживання, безпідставно припинив здійснення пенсійних виплат позивачу починаючи з 01.12.2017. Разом з цим зазначено, що постановами Кабінету Міністрів України встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції. При цьому вказує, що зазначені підзаконні акти неможуть звужувати права позивача.

Ухвалою суду від 24.04.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11.05.2018 надійшов до суду відзив відповідача на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти задоволення позову та просить відмовити в задоволенні позову (а.с.26-27). Відзив мотивовано тим, що виплату пенсії позивачу припинено з грудня 2017 року відповідно до протоколу засідання комісії Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №46 від 23.11.2017, згідно з яким щодо позивача комісією прийнято рішення: "припинити соціальні виплати (відсутній за фактичним місцем проживання)". Тому відповідач вважає, що відсутні підстави для поновлення виплати пенсії з моменту її припинення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради правом для подання пояснень щодо позову у встановлений судом строк не скористалася. Копії ухвали суду про відкриття провадження у даній справі, позовної заяви та доданих до неї документів Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради отримав 26.04.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.20, 24)

Слід зазначити, що представник позивача ОСОБА_2 17.05.2018 подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує доводи відповідача (а.с.18, 35).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

З 01.08.2014 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та отримує пенсію по інвалідності третьої групи відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як внутрішньо переміщена особа.

Позивач 12.10.2015 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області з заявою про здійснення запиту його пенсійної справи в м. Макіївка, Донецької області. Розпорядженням від 04.11.2015 позивача було взято на облік в управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та здійснено виплату пенсії з 01.08.2014. Пенсія позивачу виплачувалася по грудень 2016 року, відповідно до протоколу №19 від 30.11.2016 (а.с.28-29). 22.08.2017 позивач звернувся до відповідача про поновлення виплати пенсії та долучив довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.08.2017 № (а.с.14). Виплату пенсії позивачу було відновлено.

В грудні 2017 року на адресу відповідача надійшов протокол засідання комісії питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №46 від 23.11.2017, згідно з яким комісією прийнято рішення: "припинити соціальні виплати (відсутній за фактичним місцем проживання)" (31-32). За вказаної обставини відповідачем було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 (а.с.26, 27).

На звернення, серед інших, позивача, листом №155/А-15, 156/А-15 від 29.03.2018 управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області повідомило про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії позивачу, при цьому проінформувало зазначене в протоколі засідання комісії питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №46 від 23.11.2017 (а.с.13).

Відповідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою.

Згідно пункту 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Відповідно статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами пункту 71 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Наявний в матеріалах справи протокол комісії Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №46 від 23.11.2017 не містить відомостей про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 22.08.2017, при цьому не містить випадків, передбачених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак, у відзиві на позов відповідач зазначає тільки те, що підставою припинення пенсійним органом виплати пенсії позивачу з грудня 2017 року було зазначене в протоколі засідання комісії питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №46 від 23.11.2017 прийняте рішення: "припинити соціальні виплати (відсутній за фактичним місцем проживання)"(31-32). Жодних інших доказів чи пояснень не надає.

Слід зазначити, що у рішенні Верховного Суду у справі №243/8610/17 від 13.02.2018 звернено увагу на необхідність дослідження питання чинності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 встановлено, контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сімї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Якщо в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб є інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України, чергова перевірка у відповідному періоді не проводиться.

Відповідно до підпункту 2 пункту 12 зазначеного Порядку соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі: встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї.

Відповідачем та третьою особою не надано будь-якого доказу наявності акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, як внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування.

Відтак, суд вважає безпідставними посилання відповідача на результати обміну інформацією з органами Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, на підставі яких припинено виплату пенсії позивачу з грудня 2017 року, враховуючи наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

У статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що статя 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" має пріоритетне застосування в спірних правовідносинах, а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів є безпідставними.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиі 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідачем не зазначено, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії.

Припинення виплати позивачеві пенсії у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та в Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", зокрема в пункту 54, зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статті 1 Першого протоколу Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Із врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, припиняючи виплату пенсії позивачу з грудня 2017, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, слід визнати дії відповідача щодо припинення пенсійних виплат позивачу починаючи з 01.12.2017 протиправними та зобов'язати відповідача поновити виплату раніше призначеної пенсії та здійснити виплату заборгованості за час затримки виплати починаючи з 01.12.2017.

Відповідно до абзацу другого частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову передбачене пунктом 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильській катастрофи серії А№089452 (а.с.17). Однак, позивач надав квитанцію №31434063 від 19.04.2018 про сплату судового збору в розмірі 704,80 грн.

Суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, кошти судового збору, сплачені згідно квитанції №31434063 від 19.04.2018 внесено без врахування встановленого пунктом 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", тобто в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, витрати позивача зі сплати судового збору згідно квитанції №31434063 від 19.04.2018, звільненого від сплати судового збору, не підлягають стягненню з відповідача, а повинні бути повернені порядку, встановленому пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі подання позивачем до суду клопотання про повернення сплаченого в більшому розмірі, ніж встановлено законом судового збору.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, вул. Галицька, 126/27, м. Івано-Франківськ, 76008) до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (, вул. Незалежності, 44, м. Івано-Франківськ, 76018), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради (, вул. Грушевського, 29, м. Івано-Франківськ, 76000), про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 починаючи з 01.12.2017.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (, вул. Незалежності, 44, м. Івано-Франківськ, 76018) поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, вул. Галицька, 126/27, м. Івано-Франківськ, 76008) та здійснити виплату заборгованості з виплати пенсії починаючи з 01.12.2017.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.