Справа № 804/16028/15
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року

Київ

справа № 804/16028/15

провадження №К/9901/2940/18, К/9901/2942/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

Головуючого - Бевзенка В.М.,

суддів: Білоуса О.В., Шарапи В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 804/16028/15

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Васильківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, провадження по якій відкрито

за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Дадим Ю.М., суддів: Богданенка І.Ю., Уханенка С.А.) від 08 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 01 грудня 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом, який неодноразово змінював. У підсумку позов заявлено до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України, відповідач1), Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУНП в Дніпропетровській області, відповідач2), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - ГУ МВС України в Дніпропетровській області, відповідач3), Васильківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - Васильківський РВ ГУ МСВ України в Дніпропетровській області ) в якому просив:

1.1 визнати протиправним та скасувати наказ начальника генерал-майора міліції ГУ МВС України в Дніпропетровській області №485 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Васильківського районного відділу, майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

1.2. зобов'язати Васильківський РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області поновити на посаді помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Васильківського районного відділу, майора міліції ОСОБА_1 з 06 листопада 2015 року;

1.3. стягнути з Васильківського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по день поновлення на роботі, виходячи із розміру середньоденного заробітку;

1.4. стягнути з Васильківського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30000 гривень;

1.5. зобов'язати ГУНП в Дніпропетровській області розглянути рапорт, поданий 04 листопада 2015 року ОСОБА_1 про звільнення за пунктом 64 «з», у зв'язку із переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в поліції;

1.6. зобов'язати ГУНП в Дніпропетровській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області та видати відповідний наказ з цього приводу.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач 04 листопада 2015 року повідомив керівництво Васильківського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області про бажання подальшого проходження служби в поліції, проте наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2015 року №485 о/с його було звільнено в порядку підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вважає, що вказаним наказом порушено його права, а тому просить позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. 14 червня 2016 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд вирішив:

3.1. у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано будь-якого підтвердження його звернення до відповідачів із рапортом про його бажання продовжити службу в поліції, а тому оскаржуваний наказ є таким, що винесений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. 08 листопада 2016 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд вирішив:

5.1. апеляційну скаргу задовольнити частково.

5.2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову.

5.3. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

5.4. Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2015 року №485 о/с в частині звільнення з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Васильківського районного відділу, майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

5.5. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

6. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції дав неналежну оцінку обставинам справи, неправильно застосував законодавство, яке регулює спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

7. 23 листопада 2016 року (згідно із відбитком поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, яку 10 січня 2018 року передано на розгляд до Верховного Суду.

7.1. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить:

7.2. скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольнити позов в цій частині.

8. У касаційній скарзі не заявлено жодних клопотань.

9. 28 листопада 2016 року (згідно із відбитком поштового штемпеля на конверті) ГУ МВС України в Дніпропетровській області подало касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, яку 10 січня 2018 року передано на розгляд до Верховного Суду.

9.1. У касаційній скарзі ГУ МВС України в Дніпропетровській області просить:

9.2. скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

10. У касаційній скарзі не заявлено жодних клопотань.

11. Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2018 року касаційні скарги прийнято до провадження та об'єднано в одне провадження. Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2018 року касаційні скарги призначено до розгляду у судовому засіданні в суді касаційної інстанції.

12. Станом на дату ухвалення даного судового рішення позивачем подано клопотання про прискорення розгляду касаційної скарги. Відзиви на касаційні скарги сторонами не подавалися.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

13. Аргументи ОСОБА_1 при подачі касаційної скарги:

13.1. позивач зазначив, що суд апеляційної інстанції помилково визнав вимоги про поновлення на займаній до звільнення посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зобов'язання відповідача2 розглянути його рапорт від 04 листопада 2015 року та розглянути його кандидатуру для призначення на посаду в поліції такими, що не підлягають задоволенню, а тому просив задовольнити вимоги касаційної скарги.

14. Аргументи ГУ МВС України в Дніпропетровській області при подачі касаційної скарги:

14.1. відповідачем3 в касаційній скарзі зазначено, що судом апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду першої інстанції, яке прийнято відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, є обґрунтованим, ухваленим на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтверджених відповідними доказами.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15 серпня 2000 року відповідно до наказу від 01 серпня 2000 року за №65 о/с.

16. Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2015 року №485 о/с майора міліції ОСОБА_1 звільнено з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Васильківського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області в запас за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 06 листопада 2015 року.

17. Також позивач наголосив, що Закон України «Про Національну поліцію» набрав чинності 07 листопада 2015 року, а звільнено його було 06 листопада 2015 року на підставі пунктів 10 та 11 розділу ХІ цього Закону. При цьому, не було враховано його рапорт від 04 листопада 2015 року, яким ним виявлено бажання щодо проходження служби в поліції.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

18. Конституція України

18.1. Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII

19.1. Цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (преамбула).

19.2. Визнати такими, що втратили чинність Закон України «Про міліцію» (абзац 1 пункту 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення»).

19.3. Кабінету Міністрів України в місячний строк забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів (абзац 1 пункт 7 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення»)

19.4. З дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів (пункт 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення»).

19.5. Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції (пункт 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення»).

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

19.6. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (пункт 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення»).

20. Кодекс адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV

20.1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (частини 1, 4 статті 70)

20.2. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (стаття 71).

20.3. Обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання (частина 3 статті 72).

21. Кодекс законів про працю України від 10 грудня 1971 року №322-VIII

21.1. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частини 1, 2 статті 235).

22. Цивільний кодекс України від 16 січня 2003 року № 435-IV

22.1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1 статті 23).

22.2. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167).

22.3. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173).

23. Постанова Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16 вересня 2015 року №730

23.1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1).

23.2. Ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2 (пункт 2).

24. Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» від 29 липня 1991 року № 114

24.1. Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас з постановкою на військовий облік через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі (підпункт «г» пункту 64).

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

26. З набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію» втрачає силу Закон України «Про міліцію», тобто, з 07 листопада 2015 року міліція в Україні припиняє свою діяльність як державний орган.

Відповідно до норм Закону України «Про Національну поліцію» та постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено територіальні органи поліції України.

27. Відповідно до пунктів 8 - 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону виявили бажання проходити службу в органах поліції, можуть бути прийняті на службу за їх згодою чи за результатами проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими.

Працівників міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

28. Обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений положеннями статей 70-71 Кодексу адміністративного судочинства України і розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність бажання проходити службу в органах поліції. Натомість ГУ МВС України в Дніпропетровській області надано довідки, якими підтверджується відсутність звернень ОСОБА_1 із будь-якими заявами, підтверджуючими його намір подальшого проходження служби у поліції.

З огляду на викладене, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області №485 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення з посади, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

29. Вимоги позивача щодо зобов'язання ГУНП в Дніпропетровській області розглянути рапорт, поданий 04 листопада 2015 року ОСОБА_1 про звільнення за пунктом 64 «з» у зв'язку із переходом у встановленому порядку в органи поліції та розгляду його кандидатуру для зайняття відповідної посади та видання відповідного наказу з цього приводу не підлягають задоволенню також, оскільки позивачем не надано жодного підтвердження звернення із таким рапортом до відповідача2.

30. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. В цьому випадку порушення прав позивача не знайшло свого підтвердження за результатами перегляду справи, а тому підстави для задоволення заявлених вимог про відшкодування такої шкоди відсутні.

31. Аналізуючи викладене, Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлений позов є необґрунтованим, оскаржуваний наказ ГУ МВС України в Дніпропетровській області №485 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Васильківського районного відділу, майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ - таким, що прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а вимоги заявлені до ГУНП в Дніпропетровській області - передчасними.

32. Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

33. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

34. Враховуючи те, що в ході касаційного розгляду справи Судом встановлено неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до скасування законного рішення суду першої інстанції, Суд приходить до висновку про необхідність скасувати рішення суду апеляційної інстанції, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції як такого, що скасовано помилково.

35. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень статті 5 Закону України «Про судовий збір» та приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати понесені у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року скасувати.

3. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року залишити в силі.

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Головуючий В.М. Бевзенко

Судді О.В. Білоус

В.М. Шарапа