Справа № 826/18359/16
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Логовської Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №10-1305 від 23 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №10-1305 від 23 квітня 2016 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва своїм рішенням від 11 січня 2018 року відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2018 року та постановити нову постанову про задоволення позову. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано відзив, в якому зазначено, що нарахування земельного податку з фізичної особи - ОСОБА_4 відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки згідно витягу з бази даних ПК Кадастр» станом на 05 травня 2016 року, наданого Департаментом земельних ресурсів КМДА, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 обліковується за позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 3 серпня 2007 року між Науково-виробничим кооперативом «Актив», як продавцем, й ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як покупцями, укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, згідно якого покупці купили та прийняли у власність в рівних долях нежилі приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, нежилі приміщення з № 1 по № 5 групи приміщень № 32 (в літ. Б), загальною площею 30,70 кв.м.

Згідно витягу з технічної документації, який виданий ОСОБА_5 та ОСОБА_4 № Н-00896/2010 від 7 травня 2010 року площа земельної ділянки, яка припадає на викуплене нежитлове приміщення, становить 15 кв.м.

23 квітня 2016 року відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення № 10-1305, яким позивачу, відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, (далі - ПК України у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Земельний податок з фізичних осіб" в сумі 12149,71 грн.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 7 листопада 2016 року № 11689/І/99-99-11-03-01-25 скаргу ОСОБА_4 - частково задоволено, а податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі від 23 квітня 2016 року № 10-1305 скасовано в частині нарахування земельного податку в сумі 6074,86 грн. та в зазначеній частині рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги залишено без змін.

Позивач не погоджуючись з таким рішенням відповідача звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що власник нежитлового приміщення (його частини) сплачує земельний податок на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно з урахуванням прибудинкової території, який сплачується відповідно до цільового призначення на підставі даних державного земельного кадастру.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Стаття 270 ПК України закріплює, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 ПК України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Пунктом 286.1 статті 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

У підпункті 14.1.72 п. 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

На підставі викладених норм суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За результатами аналізу наведених вище правових норм колегія суддів приходить до висновку, що фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, оскільки позивач є власником нежитлового приміщення, за земельну ділянку під яким Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням нарахувала земельний податок, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом України у постановах від 07 липня 2015 року у справі №826/12388/13-а, від 24 листопада 2015 року у справі №826/14303/13-а та від 02 грудня 2015 року у справі №826/3130/15.

Згідно частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при встановленні таких норм права.

До того ж, згідно витягу з бази даних ПК «Кадастр» станом на 05 травня 2016 року, наданого Департаментом земельних ресурсів КМДА, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 обліковується за позивачем.

При цьому будь-яких належних доказів, які б спростували наведені вище обставини, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду надано не було.

Посилання апелянта на те, що контролюючим органом не враховано, а судом першої інстанції не встановлено та не досліджено розміру прибудинкової території будинку за адресою: АДРЕСА_1, є помилковим, оскільки податковим органом при обчисленні вказаного податку було взято інформацію щодо площи земельної ділянки, яка припадає на викуплене нежитлове приміщення з витягу з технічної документації №Н-00896/2010 від 07 травня 2010 року, який наданий Головним управлінням земельних ресурсів.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про наявність у податкового органу правових підстав для нарахування позивачу земельного податку з фізичних осіб.

Щодо розрахунку податкового зобов'язання, зафіксованого в податковому повідомленні-рішенні №10-1305 від 23 квітня 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок земельного податку відповідачем було проведено на підставі договору купівлі-продажу від 03 серпня 2007 року; витягу з Державного реєстру правочинів №4398097 від 03 серпня 2007 року; реєстраційного посвідчення БТІ № 3370-п. від 27 серпня 2007 року; витягу з технічної документації №Н-00896/2010 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки виданого Головним управлінням земельних ресурсів № 149 від 07 травня 2010 року; витягу з бази даних «Кадастр» станом на 05 травня 2016 року щодо грошової оцінки землі.

Так, згідно даних державного земельного кадастру, наданих відповідачем в суді першої інстанції, які брались для розрахунку земельного податку позивачу, вбачається, що місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 відноситься до 50 економіко-плнувальної зони, грошова оцінка 1 кв.м. землі - 1952,15 грн./кв.м, коефіцієнт на функціональне використання землі - 2,50, узагальнюючий локальний коефіцієнт - 2,01, коефіцієнт індексації грошової оцінки - 1,152 та 1,059, нормативна грошова оцінка частини земельної ділянки становить 137713,74 грн. (а.с.25).

За період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року нарахування земельного податку позивачу здійснено відповідно до рішення Київської міської ради від 03 липня 2014 року №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», яким затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м.Києва у складі, зокрема, нормативної грошової оцінки земель м.Києва, відповідно до якої вартість 1 кв.м. території економіко-планувальної зони №50 з коефіцієнтом 1 становить 1952,15 грн., та землі комерційного використання мають коефіцієнт 2,50 та вартість 1 кв.м. території економіко-планувальної зони №50 з коефіцієнтом 2,50 становить 4022,66 грн. Зазначене рішення використовувалось податковим органом при нарахуванні земельного податку за 2016 рік.

Зокрема, розрахунок податку було проведено наступним чином:

7,50 кв.м х 4022,66 х 2,5 х 1,5 х 1,249 х 1,433 х 3%=6074,85 грн.

Де:

- 4022,66 грн. за 1 кв.м. - грошова оцінка згідно рішення Київської міської ради від 03 липня 2014 року №23/23, введено в дію з 01 липня 2015 року ( згідно рішення Київської міської ради від 10 грудня 2014 року №565/565);

- 2,5 - коефіцієнт на функціональне використання землі згідно Витягу з технічної документації №Н-00896/2010 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки виданого Головним управлінням земельних ресурсів № 149 від 07 травня 2010 року;

- 1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт згідно Витягу з технічної документації №Н-00896/2010 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки виданого Головним управлінням земельних ресурсів № 149 від 07 травня 2010 року;

- 3% - ставка податку на землю відповідно до пп.5.6 рішення Київської міської ради № 242/5629 від 23 червня 2011 року зі змінами та доповненнями;

- 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14 січня 2015 року № 6-28-0.22-215/2-15 та ст.289 ПК України;

- 1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 14 січня 2015 року № 6-28-0.22-201/2-16 та ст.289 ПК України;

Таким чином, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що спірне податкове повідомлення-рішення №10-1305 від 23 квітня 2016 року прийняте контролюючим органом на підставі даних державного земельного кадастру у передбачений законодавством термін, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або недоведеність матеріалами справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2018 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови буде виготовлено 23.05.2018 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев