Справа № 554/3868/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 554/3868/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Пянової Я.В.

суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 19.04.2018 (головуючий суддя Савченко А.Г., м. Полтава, повний текст складено 19.04.18 р.) по справі № 554/3868/17

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2

третя особа: Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до суду з позовом до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України - старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (далі - Інспектор роти № 4 батальйону УПП у м. Полтаві ДПП ОСОБА_2, відповідач), третя особа: Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України (далі - УПП у м. Полтаві), в якому просив суд визнати дії відповідача щодо складання постанови серії АА № 267507 від 07.05.2017 р. про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 119,00 грн. за порушення ст. 183 КУпАП незаконними; визнати постанову серії АА № 267507 від 07.05.2017 р. про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 19.04.2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не в повній мірі був досліджений висновок № 3990 про звернення гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3

Так, вказаний висновок був розпочатий 05.05.2017 року, а закінчений 16.05.2017 року, тобто кінцеве рішення відповідно до звернень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийнято 16.05.2017 року, а повідомлено про результати перевірки заявників було лише 22.05.2017 року, тому 07.05.2017 року відповідач не мав підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, тим паче, що інспектор Бондар А.М. прибув на виклик о 13 годині 18 хвилин з іншого приводу і ніякого відношення не мав до даної події, і таким чином не мав повноважень виносити постанову по справі про адміністративне правопорушення та притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який є єдиним відеозаписом щодо викликів 07.05.2017 року.

Також, відповідно до висновку № 3990, на виклик о 10 годині 44 хвилини 07.05.2017 року щодо вчинення ОСОБА_3 сварки взагалі не виїзджав екіпаж поліцейських.

Поліцейський екіпаж, до складу якого входив інспектор Вільмовський Р.О., перевіряли виклик о 10.00 годині 07.05.2017 року щодо погроз ОСОБА_1 по телефону від ОСОБА_3, в яких він погрожував та морально давив на позивача.

По цьому факту була складена заява та відібрано пояснення від заявниці ОСОБА_1 і саме цей факт перевірявся.

Таким чином, відповідачем складено постанову АА № 267507 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 щодо вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, відносно виклику, який не перевірявся працівниками поліції, а тому оскаржувана постанова є незаконною.

Окрім того, судом першої інстанції не досліджено те, що витяг з ППС «АРМОР», який надав відповідач, містить неправдиві відомості, оскільки відповідно до висновку № 3990 поліцейський екіпаж, до складу якого входив інспектор Гробовий С.А., виїзджав не на виклик ОСОБА_1 о 10 год. 44 хвилини 07.05.2017 року, а на виклик ОСОБА_3М о 10 годині 15 хвилин щодо факту повідомлення ОСОБА_3, що в його будинку невідомі люди міняють замок, і саме з цього приводу інспектор Гробовий С.А. приймав заяву та відбирав пояснення у ОСОБА_3

Обставини щодо виклику о 10 год. 44 хвилини 07.05.2017 року ОСОБА_3 взагалі жодним екіпажем поліцейських не перевірялися.

Від позивача та його представника надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання, призначеного на 24.05.2018 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що постановою відповідача - інспектора роти № 4 батальйону УПП у м. Полтаві ДПП ОСОБА_2 від 07 травня 2017 року серія АА № 267507 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119,00 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому в обґрунтування своєї позиції зазначила, що відповідачем протиправно, необґрунтовано та безпідставно, порушуючи її права та охоронювані законом інтереси, було складено вищезазначену постанову Серії АА № 267507 від 07 травня 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови, зазначивши, що відповідач діяв відповідно до покладених на нього повноважень, з дотриманням процесуальних процедур. Оскаржуване рішення прийняв на підставі наявних у нього доказів, які ним були оцінені відповідно до вимог закону.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України Про Національну поліцію поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про Національну поліцію під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 3 КУпАП).

Відповідно до витягу з ППС «АРМОР» 07.05.2017 р. о 10 год. 44 хв. на лінію «102» надійшло повідомлення про те, що чоловік позивачки вчиняє сімейну сварку по вулиці Леваневського, 9, в м. Полтаві, для перевірки чого направлявся екіпаж поліцейських, до складу якого входив інспектор Гробовий С. А., який відібрав заяву та пояснення від останньої, які було передано для перевірки до Полтавського ВП ГУ НП України в Полтавській області (а.с. 33).

За результатами проведеної перевірки вказаний факт свого підтвердження не знайшов та було прийняте рішення про списання матеріалів до справи Полтавського ВП відповідно до Закону України «Про звернення громадян», у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення (а. с. 1, 23 висновку № 3990).

Події, які відбувалися 07.05.2017 р., стали підставою для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу - сім неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119,00 грн., про що відповідачем винесено постанову серії АА № 267507 від 07.05.2017 р. (а.с. 17 висновку № 3990) за порушення ст. 183 КУпАП.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 КпАП України, настає за завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб у виді штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

З наданого відеозапису вбачається, що інспектор Бондар А.М. під час чергового виїзду за викликом позивачки на місце події, яких того дня нею та її чоловіком було здійснено девять, зясовує обставини подій, які нібито, виходячи із змісту повідомлень, мали місце, але свого підтвердження не знайшли, зясовує причини завідомо неправдивих викликів та виносить постанову про накладення на позивачку адміністративного стягнення.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідачем прийнято оскаржувану постанову за викликами 07.05.2017 року щодо сімейної сварки та пошкодження майна.

З пояснень позивачки, наданих нею та зафіксованих на нагрудну камеру відповідача, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 під відеозапис сама спростувала факт наявності сімейної сварки та пошкодження майна, чим, в свою чергу, підтвердила висновки відповідача про завідомо неправдиві виклики.

Посилання в апеляційній скарзі на висновок № 3990 про звернення гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3, відповідно до якого вказаний висновок був розпочатий 05.05.2017 року, а закінчений 16.05.2017 року, тобто кінцеве рішення відповідно до звернень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було прийнято 16.05.2017 року, а повідомлено про результати перевірки заявників лише 22.05.2017 року, тому 07.05.2017 року відповідач не мав підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки зазначений висновок № 3990 складений за зверненнями гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 від 05.05.2017 року і 07.05.2017р., за результатом розгляду яких заявників повідомлено про відсутність ознак кримінального правопорушення, а оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 прийнята за завідомо неправдиві виклики 07.05.2017 року, які підтверджені відеозаписом.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що зазначеним відеозаписом підтверджений факт здійснених позивачем завідомо неправдивих викликів 07.05.2017 року, що самим позивачем не спростовано, а тому посилання в апеляційній скарзі на висновок № 3990 є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не мав повноважень приймати оскаржувану постанову, колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки приймаючи рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та накладаючи на неї адміністративне стягнення, відповідач діяв у межах своєї компетенції та відповідно частин першої та другої статті 222 КУпАП, згідно з якими органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі і про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 183 КУпАП. При цьому, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач діяв відповідно до покладених на нього повноважень, з дотриманням процесуальних процедур. Оскаржуване рішення прийняв на підставі наявних у нього доказів, які ним були оцінені відповідно до вимог закону.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АА № 267507 від 07.05.2017 р.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повністю довів правомірність прийнятої ним постанови серії АА № 267507 від 07.05.2017 р.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для її скасування, а отже і для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 19.04.2018 по справі № 554/3868/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 24.05.2018.