Справа № 805/3757/18-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

25 травня 2018 р. Справа №805/3757/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Христофоров А.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Маріупольської міської ради про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

18.05.2018 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 направили позовну заяву, яка надійшла на адресу суду 24.05.2018 року з позовними вимогами до Маріупольської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Маріупольської міської ради від 24.05.2018 №7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об'єктів,необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по пр.Миру від вул.Грецької до вул. Леваневського в Центральному районі міста».

Разом з позовною заявою позивачі надали заяву про забезпечення позову шляхом зупинення рішення Маріупольської міської ради від 24.05.2018 №7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об'єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по пр.Миру від вул.Грецької до вул. Леваневського в Центральному районі міста».

В обґрунтування зазначив, що рішення Маріупольської міської ради містить ознаки протиправності, оскаржуване рішення прийнято без врахування всіх обставин та невжиття заходів забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням може призвести до наслідків, а саме втрата права користування земельними ділянками, яке неможливо буде відновити.

Заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи на підставі частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Застосування такого інституту як забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначений зазначеною статтею шляхом.

На думку суду, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Позивачі звернулися до суду з позовними вимогами про скасування рішення Маріупольської міської ради від 24.05.2018 року №7/30-2782, також просять вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії Рішення міської ради від 24.05.2018 №7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об'єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по пр.Миру від вул.Грецької до вул.Леваневського в Центральному радоні міста» до розгляду справи та набрання рішенням суду законної сили. Заборонити Маріупольській міській раді, її структурним підрозділам (відділам, департаментам, управлінням тощо) вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання пунктів 2, 4, 5 рішення від 24.05.2018 №7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об'єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по пр.Миру від вул.Грецької до вул.Леваневського врайоні міста».

Натомість до матеріалів справи долучено рішення Маріупольської міської ради від 25.04.2018 №7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об'єктів,необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по пр.Миру від вул.Грецької до вул. Леваневського в Центральному районі міста».

Отже, в даному випадку до матеріалів справи не додано оскаржуваний документ, а саме рішення Маріупольської міської ради від 24.05.2018 року №7/30-2782, яке позивачі вважають протиправним.

З урахуванням зазначеного відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Також, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, суд може забезпечити позов лише за наявності двох підстав, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.

Водночас, згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позивачем зазначено, що оскаржуваним рішенням передбачено розірвання договорів оренди земельних ділянок, та Маріупольська міська рада може зловживати владним становищем та зареєструвати припинення договірних зобов'язань в односторонньому порядку на підставі рішення міської ради.

Вважають, що у разі задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення, з наведених вище підстав відповідні висновки суду не зможуть бути ефективно використані позивачами, оскільки право оренди вже може бути припинено, а об'єкти нерухомого майна знищені, що не відповідає меті адміністративного судочинства.

Зауважують, що Маріупольська міська рада неодноразово намагалась позбавити позивачів прав власності на об'єкти нерухомого майна, та права користування зазначеними у позові земельними ділянками. Відповідачем неодноразово подавались позови до Жовтневого районного суду м. Маріуполя та до Донецького окружного адміністративного суду з надуманими підставами з метою визнання або договору дарування недійсним, або скасування рішення про державну реєстрацію права власності та свідоцтва про право власності, або скасування декларацій про початок виконання будівельних робіт з реконструкції та подальшого прийняття об'єкта в експлуатацію.

Позивачі зазначають, що про протиправність рішення від 24.05.2018 №7/30-2782 «Про використання земельної ділянки для капітального ремонту автомобільної дороги та об'єктів, необхідних для її експлуатації для суспільних потреб по пр.Миру від вул.Грецької до вул.Леваневського в Центральному районі міста» свідчать наступні порушення:

-в порушення вимог ст. 7 Закону №1559 та ст. 151 Земельного кодексу України ані КП «Міське управління капітального будівництва», ані інші юридичні особи не звертались до Маріупольської міської ради із клопотаннями щодо вилучення земельних ділянок, які перебувають у користуванні Позивачів, та об'єктів нерухомого майна, які перебувають у власності Позивачів 1,2, 3, для суспільних потреб.

-в порушення вимог ст. 8-9 Закону №1559, ст. 17 Закону №5496 Маріупольською міською радою та її виконавчими органами не було розроблено, винесено на розгляд міської ради, не було прийнято та пройдено експертизу рішення про внесення змін до Генерального плану міста Маріуполь та Плану зонування території м. Маріуполь.

-пунктом 2 оскаржуваного рішення Маріупольська міська рада визнала такими, що втратили чинність: «2.3. підпункти 1.1.1, 1.1.3, 1.1.5, 1.1.6 пункту І рішення Маріупольської міської ради від 26.11.2013 №6/31-3945 «О возобновлении сроков аренды земельных участков для эксплуатации объектов бытового обслуживания населения в Жовтневом, Ильичевском, Приморском районах города физическому лицу-предпринимателю ОСОБА_4»; «2-5. пункти 4, 5, підпункт 7.2., пункту 7 рішення Маріупольської міської ради від 30.10.2014 №6/42-4930 «О прекращении права аренды земельного участка гражданину ОСОБА_5 и предоставлении земельного участка по пр.Ленина, 85 в Жовтневом районе города гражданам ОСОБА_6, ОСОБА_7»; «2.7. пункти 4-6, 8 рішення Маріупольської міської ради від 18.06.2013 №6/28-3376 «О прекращении права аренды земельного участка физическому лицу-предпринимателю ОСОБА_8 и предоставлении земельного участка по пр.Ленина, 80 в Жовтневом районе города гражданке ОСОБА_3», пункт 13 рішення Маріупольської міської ради від 10.07.2014 №6/40-4673 «О внесений изменений в решения Мариупольского городского совета». Однак, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

-відповідно до підпунктів 4.4., 4.6., 4.8 пункту 4 оскаржуваного рішення Маріупольської міської ради, рада вирішила розірвати договори оренди земельних ділянок, укладені між позивачами та відповідачем. Проте договір оренди землі може бути розірваний лише за згодою сторін або за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

-пунктом 5 оскаржуваного рішення Маріупольської міської ради, рада вирішила внести зміни до договорів оренди земельних ділянок, укладених між Позивачами та Відповідачем. Проте в договір оренди землі можуть бути внесені зміни лише за згодою сторін або за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Внесення змін в договір оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

-оскаржуване рішення Маріупольської міської ради, прийнято з порушенням вимог Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» від 17.11.2009 року в частині визначення суспільних потреб для вилучення земельних ділянок, що перебувають в користування позивачів та визначення викупної вартості об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності Позивачів 1, 2, 3.

Отже, доводи позивачів про необхідність забезпечення позову зводяться до рішення відповідача прийнятого 24.05.2018 року №7/30-2782, яке не долучено до матеріалів справи, у зв'язку з чим, суд позбавлений можливості визначити, чи створює це рішення обов'язки для позивачів або порушує права та інтереси позивачів.

Також, суд зауважує на тому, що позивачами не додано до матеріалів справи доказів наявності негативних наслідків у зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення від 24.05.2018 року №7/30-2782.

Відтак, виходячи зі змісту поданої заяви та доводів, в її обґрунтування, суд приходить до висновку, про відсутність наведених обставин та доказів, за яких в разі невжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, з огляду на що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Маріупольської міської ради про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано 25.05.2018 року.

Суддя Христофоров А.Б.