Справа № 461/6297/16-а
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/6297/16-а
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Збожної О.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Жерухи Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просить: визнати неправомірними дії Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 виплат повязаних з проходженням служби в органі місцевого самоврядування; зобов'язати відповідача видати йому трудову книжку; стягнути з відповідача на його користь відпускні за червень 2016 року та допомогу на оздовровлення; стягнути з відповідача на його користь 2535 грн. Недоплаченої допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік; стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу пи звільненні та заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23 серпня 2016 року по день постановлення рішення у справі.

В обґрунтування позову покликається на те, що з квітня 2012 року він працював у Верхньобілківській сільській раді Пустомитівського району Львівської області посадовою особою місцевого самоврядування. 05.08.2016 року позивач був змушений написати заяву на звільнення з 22.08.2016 року, відповідно до абзацу 3 ст.38 КЗпП України, через невиконання керівництвом Верхньобілківської сільської ради умов трудового договору. 03.06.2016 року позивач написав і передав особисто сільському голові ОСОБА_3 заяву про надання чергової відпустки з 08.06.2016 року на 15 календарних днів та виплати йому допомоги на оздоровлення. 07.06.2016 року його заява була у головного бухгалтера сільської ради. Під час відпустки захворів один із синів позивача і він з 18 червня по 29 червня перебував на лікарняному. Після повернення з відпустки, сільський голова повідомив його про прогули та дав вказівку бухгалтерії не виплачувати позивачу ні відпускних, ні допомоги на оздоровлення. Також, відповідно до рішення Ради від 30.01.2015р. №409 «Про преміювання сільського голови та оплату праці працівників аппарату сільської ради у 2015 році», позивачу мала бути надана допомога на оздоровлення та матеріальна допомогу на вирішення соціально-побутових питань у розмірі трьох мінінмальних заробітних плат - 3654 грн. Однак, йому виплачено лише 2735 і 2038 грн., відповідно.

07.06.2017 року позивач подав заяву про зміну позовних вимог, згідно яких, просить:

1. Визнати протиправними та скасувати акти складені посадовими особами Верхньобілківської сільської ради що стосуються ОСОБА_1:

про відсутність на роботі від 08.06.2016р., 09.06.2016р., 10.06.2016р., 13.06.2016р., 14.06.2016р., 16.06.2016р., 17.06.2017р.;

про відмову у наданні письмового пояснення від 21.06.2016р.;

про відмову від ознайомлення з розпорядженням сілсьького голови від 21.06.2016р. №45 від 21.06.2017р.;

про відсутність на роботі від 15.08.2016р., 16.08.2016р., 17.08.2016р., 18.08.2016р., 19.08.2016р., 22.08.2016р.;

про відмову у наданні письмового пояснення від 22.08.2016р., складений у 11.00 год.;

2. Визнати протиправними та скасувати розпорядженя сільського голови Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 21.06.2016р. №45 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності спеціаліста юриста Климишина Миколи Дмитровича» та від 22.08.2016р. №85 «Про звільнення ОСОБА_1 спеціаліста юриста сільської ради»;

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста юриста Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області починаючи з 22.08.2016р.;

4. Стягнути з Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь позивача 2535 грн. недоплаченої допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2015 рік;

5. Стягнути з Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь позивача премію за відпрацьовані дні червня-серпня 2016 року; допомогу на оздоровлення за 2016 рік і середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі;

6. Стягнути з Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі 20000 грн.;

7. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

24.04.2018 року позивач подав клопотання про уточнення позовних вимог, згідно якого просить п.6 позовних вимог викласти наступним чином: «Стягнути з Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі мінімальної заробітної плати встановленої законом у відповідний період за кожен місяць починаюси з 01 листопада 2016 року до дня ухвалення судом рішення про поновлення мене на посаді спеціаліста юриста».

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав наведених у ньому. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, з мотивів, викладених у відзиві на позов. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд доходить наступних висновків.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 43 Конституції України, закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.1 , завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст.5 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України).

При цьому, факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Розпорядженням голови Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №45 від 21.06.2016р. притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану /а.с.64/.

Підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності послужили акти про відсутність на роботі від 08.06.2016р., 09.06.2016р., 10.06.2016р., 13.06.2016р., 14.06.2016р., 16.06.2016р., 17.06.2017р., згідно яких ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин з 09.00 год. до 18.00 год. робочого дня /а.с.56-62/ та акт про відмову у наданні письмового пояснення від 21.06.2016р., згідно якого ОСОБА_1 відмовився від надання пояснення щодо його відсутності на робочому місці 08.06.2016р., 09.06.2016р., 10.06.2016р., 13.06.2016р., 14.06.2016р., 16.06.2016р., 17.06.2017р. /а.с.63/.

Вказані акти були складені о 18.00 год. кожного з днів та підписані головою сільської ради Б.Свистовичем, секретарем Н.Дявіл, головним бухгалтером Т.Гамрацей.

Розпорядженням голови Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №85 від 22.08.2016р. звільнено ОСОБА_1, спеціаліста-юриста сільської ради з 22.08.2016 року, згідно п.4 ст.40 КЗпП України /а.с.73/.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 послужили акти про відсутність на роботі від 15.08.2016р., 16.08.2016р., 17.08.2016р., 18.08.2016р., 19.08.2016р., 22.08.2016р., згідно яких ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин з 09.00 год. до 18.00 год. робочого дня /а.с.66-71/ та акт про відмову у наданні письмового пояснення від 22.08.2016р., згідно якого ОСОБА_1 відмовився від надання пояснення щодо його відсутності на робочому місці 15.08.2016р., 16.08.2016р., 17.08.2016р., 18.08.2016р., 19.08.2016р., 22.08.2016р. /а.с.72/.

Вказані акти були складені о 18.00 год. кожного з днів та підписані головою сільської ради Б.Свистовичем, діловодом М.Кравчик, касиром В.Мельник.

У п.п.22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. (ст.147 КЗпП України).

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ч.1 ст.147-1 КЗпП України).

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст.148 КЗпП України).

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст.149 КЗпП України).

Як видно з матеріалів справи, відповідачем було дотримано встановленого порядку притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а саме: факт відсутності на роботі був зафіксований належним чином; позивачу було запропоновано надати письмові пояснення щодо своєї відсутності на роботі, однак він відмовився від таких, про що було складено акт; дисциплінарне стягнення було накладене в межах встановлених строків та уповноваженою на те посадовою особою.

Згідно положень ст.151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Якщо працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж проявив себе як сумлінний працівник, то стягнення може бути зняте до закінчення одного року.

При цьому, на переконання суду, як при винесенні розпорядженням №45 від 21.06.2016р. про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, так і при винесенні розпорядження №85 від 22.08.2016р. про звільнення ОСОБА_1, спеціаліста-юриста сільської ради з 22.08.2016 року, згідно п.4 ст.40 КЗпП України, сільським головою було надано об'єктивну оцінку тяжкості вчиненого проступку та обставинам, за яких вчинено проступок, зокрема неповідомлення про причини не виходу на роботу, повторне протягом року вчинення дисциплінарного проступку, відмова від надання пояснень щодо допущеного проступку.

Про звільнення та необхідність отримання трудової книжники позивача було повідомлено належним чином /а.с.123, 124/.

Одночасно, суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що 03.06.2016 року ним було подано сільському голові заяву про надання чергової відпустки з 08.06.2016 року на 15 календарних днів та перебування на лікарняному з 18 червня по 29 червня, у зв'язку із хворобою сина, оскільки як встановлено в ході розгляду справи наказ про надання ОСОБА_1 відпустки не видавався, а сам по собі факт подання такої заяви не є підставою для невиходу на роботу. Крім того, жодних доказів на підтвердження факту перебування з 18.06.2016 року по 29.06.2016 року на лікарняному позивачем не надано.

Також, з матеріалів справи видно, що 05.08.2016 року ОСОБА_1 подав сільському голові заяву, у якій просив звільнити його із займаної посади з 22.08.2016 року, у зв'язку із невиконанням керівництвом сільської ради умов трудового договору та законодавства про працю /а.с.5/, а 11.08.2016 року - заяву про надання йому додаткової оплачуваної відпустки з 15.08.2016 року по 19.08.2016 року /а.с.106/. Однак, ні наказу про звільнення, ні наказу про надання додаткової відпустки не виносилось та незважаючи на це позивач був відсутній на роботі 15.08.2016р., 16.08.2016р., 17.08.2016р., 18.08.2016р., 19.08.2016р., 22.08.2016р. без поважних причин, у зв'язку із чим було винесено розпорядження №85 від 22.08.2016р. про звільнення ОСОБА_1, спеціаліста-юриста сільської ради з 22.08.2016 року, згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

Відтак, оскаржувані позивачем акти та розпорядження винесені з дотриманням трудового законодавства, а тому про вимоги про їх скасування та поновлення на роботі є безпідставними.

Рішенням Верхньобілківської сільської ради №409 від 30.01.2015 року «Про преміювання сільського голови та оплату праці працівників апарату сільської ради у 2015 році» вирішено, зокрема: надавати посадовим особам і працівникам сільської ради допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у розмірі трьох мінімальних заробітних плат; преміювання працівників сільської ради проводиться за розпорядженням сільського голови; видатки на виплату премій, надбавок і допомог здійснювати в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисі сільської ради на 2015 рік /а.с.7/.

Тобто, виплата допомоги на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, а також преміювання працівників сільської ради здійснюється за розпорядженням сільського голови за наявності підстав для цього і лише в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисі сільської ради на 2015 рік, а тому підстави для задоволення вимог про стягнення недоплаченої допомоги за 2015 рік та премії за відпрацьовані дні червня - серпня 2016 року відсутні.

Надані відповідачем довідки про доходи ОСОБА_1 також спростовують доводи останнього щодо наявності перед ним будь-якої заборгованості /а.с.53-55/.

Враховуючи вищенаведене, не підлягають задоволенню і решта позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю.

Отож, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляд справи, повністю спростовані представником відповідача, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.241-246 КАС України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий

суддя: Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення виготовлено 30.05.2018 року.