Справа № 804/2094/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року Справа № 804/2094/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -
23 березня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просив:
- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 до штату у період з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року;
- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до штату військової частини в період з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що за власним бажанням з 23.08.2014 року ОСОБА_1 знаходився на військово-польових зборах у військовій частині ПП НОМЕР_2 , яка також має назву «24-й окремий штурмовий батальйон «Айдар». Пізніше залишався у військовій частині і проходив військову службу солдатом до 23.01.2015 року. На даний час анульоване умовне найменування та поштова адреса ПП НОМЕР_2 і надано нове найменування і поштова адреса військової частини - « НОМЕР_3 », військова частина НОМЕР_1 . За час знаходження ОСОБА_1 у в/ч ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) він отримував зброю, військову форму, харчове забезпечення, приймав участь у несенні військової служби на Луганській ТЕС, патрулював прилеглі до м. Щастя Луганської області території з метою виявлення ворожих диверсантів, приймав участь у зачистці смт. Станиці Луганської області, у складі тактичних груп швидкого реагування висувався на позиції з м. Щастя до смт. Трьохізбенка та с. Кряківка Новоайдарського району Луганської області, підсилюючи оборону та вогневу підтримку, не даючи змоги прориву та оточення м. Щастя Луганської області. З огляду на зазначене, вважає, що бездіяльність відповідача, яка виразилась у не зарахуванні ОСОБА_1 до штату військової частини за період з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року є протиправною.
Ухвалою суду від 28.03.2018 року дану справу прийнято до провадження, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідачем, на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву. Поштовий конверт з копією ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі, надісланий на адресу відповідача, повернуто на адресу суду з відміткою "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення".
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Позивач про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим конвертом з повісткою, який повернувся на адресу суду із позначкою "за закінченням встановленого строку зберігання", що відповідно до норм ч.11 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України є належним врученням, також заяв чи клопотань про відкладення або перенесення розгляду справи до суду не надходили.
Враховуючи, що перешкоди для розгляду справи, передбаченні статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до ч.9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином України, народився в м. Павлоград, Дніпропетровської області.
Позивач є військовозобов`язаним, що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_4 .
Також, позивач є учасником бойових дій, про що йому видано безтермінове посвідчення серії НОМЕР_5 .
23 серпня 2014 року, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та згідно з Указом Президента України «Про часткову мобілізацію», ОСОБА_1 прибув добровольцем в м. Щастя Луганської області до військової частини польова пошта НОМЕР_2 (підрозділу Сухопутних Військ ВС України 24 окремого штурмового батальйону «Айдар»).
Встановлено, що у військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримав зброю ( НОМЕР_6 , ДПС КВ 0607 та іншу), про що зазначено у військовому квитку, літню та зимову форму та іншу амуніцію.
Як зазначено позивачем, у взаємодії з військовослужбовцями військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (в подальшому військова частина-польова пошта НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 приймав участь в антитерористичній операції на території Луганської області до 25.01.2015 року, а саме ніс бойові чергування на Луганській ТЕС, патрулював прилеглі до м. Щастя Луганської області території з метою виявлення ворожих диверсантів; з 15.11.2014 року приймав участь у зачистці смт. Станиці Луганської області; з 29.12.2014 року у складі тактичних груп швидкого реагування висувався на позиції з м. Щастя до смт. Трьохізбенка та с. Кряківка Новоайдарського району Луганської області, підсилюючи оборону та вогневу підтримку, не даючи змоги прориву та оточення м. Щастя Луганської області.
Однак, у період з 23.08.2014 року по 25.01.2015 року ОСОБА_1 не було зараховано до штату військової частини польова пошта НОМЕР_2 (в подальшому військова частина-польова пошта НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_1 ), проте з 24.01.2015 року останнього було зараховано до військової частини польова пошта НОМЕР_3 Наказом командира 24 окремого батальйону № 9 РС від 24.01.2015 року, про що зазначено у військовому квитку серії НОМЕР_4 .
На підставі рапорту сержанта ОСОБА_2 , зареєстрованого в діловодстві військової частини за №01/442 від 25.01.2018 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 віл 27.01.2018 року № 24 «Про призначення службового розслідування за фактом участі в антитерористичній операції ОСОБА_3 , ОСОБА_1 » було призначено провадження службового розслідування з метою підтвердження (спростування) факту участі ОСОБА_1 в антитерористичній операції в період з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року.
Актом службового розслідування № 77 від 29.01.2018 року, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 встановлено, що сержант ОСОБА_2 та старший сержант запасу ОСОБА_1 , приїхали добровольцями в м. Щастя Луганської області 23.08.2014 року. У взаємодії з військовослужбовцями військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , в подальшому військова частина-польова пошта НОМЕР_3 , військова частина НОМЕР_1 , вони приймали участь в антитерористичній операції на території Луганської області до 25.01.2015 року, а саме несли бойові чергування на Луганській ТЕС, у складі патрулів прочісували прилеглі до м. Щастя Луганської області території з метою виявлення ворожих диверсантів. З 15.11.2014 року приймали участь у зачистці смт. Станиці Луганської області. З 29.12.2014 року у складі тактичних груп швидкого реагування висувались на позиції з м. Щастя до смт. Трьохізбенка та с. Кряківка Новоайдарського району Луганської області, підсилюючи оборону та вогневу підтримку, не даючи змоги прориву та оточення м. Щастя Луганської області.
Дані факти письмово підтвердили солдат запасу ОСОБА_5 (наказ зарахування до списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 № 40 за 11.08.2014 року, наказ про зарахування до списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 № 40 від 11.08.2014 року, наказ про виключення зі списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_3 № 176 від 10.06.2015 року), солдат запасу ОСОБА_6 (наказ про зарахування до списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 № 37 від 04.08.2014 року, наказ про виключення зі списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 № 219 від 20.07.2015 року), сержант ОСОБА_7 (наказ про зарахування до списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 № 42 від 12.08.2014 року), старший прапорщик ОСОБА_8 (наказ про зарахування до списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 № 2 від 11.05.2014 року).
Однак, висновками акту службового розслідування було встановлено, що сержанта ОСОБА_2 , старшого сержанта запасу ОСОБА_1 слід вважати такими, що добровільно у період з 23.08.2014 року по 25.01.2015 року безпосередньо брали участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення в Луганській області при захисті Батьківщини у взаємодії з військовослужбовцями військової частини польова пошта НОМЕР_2 , в подальшому НОМЕР_3 , НОМЕР_1 .
Вважаючи, на підставі викладеного, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Пунктом 2 ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що одним із видів військової служби, зокрема, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно п. 2 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року № 303/2014 визначено про проведення мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
На виконання даного Указу Президента України, 18.03.2014 року Начальником Генерального штабу Збройних Сил України було видано мобілізаційну директиву №0188, одним із розпорядчих пунктів якої надано вказівку командирам частин, зарахувати до списків військових частин військовозобов`язаних, які проходять десятиденні збори при військових частинах.
Відповідно до п.п. 2 п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, зазначено, що у разі оголошення мобілізації: "... військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями".
Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 року № 1275-VII військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 виконував накази командирів військової частини, отримав зброю, військову форму, іншу амуніцію, разом з ОСОБА_2 та іншими бійцями батальйону «Айдар» приймав участь у бойових завданнях у складі військового формування створеного відповідно до законів України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не спростовано того факту, що позивач перебував на військово-польових зборах з серпня 2014 при військовій частині польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), як і не спростовано належними та допустимими доказами факту видачі позивачу вогнепальної зброї.
Згідно ч. 1 ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Частинами 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Суд враховує при розгляді справи факт мобілізації на території Луганської області, яка відбулася на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 та факт видачі вогнепальної зброї позивачу державою в особі військової частини польова - пошта НОМЕР_2 , тобто на законних підставах.
Статтею 43 Додаткового протоколу І до Женевських конвенцій 1949 року, який ратифікований Україною у 1993 році визначено, що до збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті, належать формування з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи владою, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів. Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті, крім медичного і духовного персоналу, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях, мають право вбивати та наносити поранення військовим збройних сил супротивника.
Положеннями Гаазької конвенції про права й обов`язки нейтральних держав та осіб у разі сухопутної війни 1907 року, фактично визначено поняття добровольця, який, на відміну від найманця, керується передусім ідеологічними, моральними почуттями, релігійними переконаннями. Так, основною відмінністю добровольців є те, що вони фактично вступають до регулярних збройних сил держави і беруть участь у конфлікті в складі добровольчих формувань, створених на підставі нормативно-правових актів держави-учасниці конфлікту. Саме законодавча база держави, на стороні якої беруть участь добровольці, легітимує участь таких осіб у збройному конфліктів та дає їм право носити розпізнавальні знаки, які свідчать про приналежність добровольців до регулярних збройних сил сторони конфлікту. Фактично забезпечення матеріальними ресурсами, такими, як зброя, харчування, заробітна плата покладається також значною мірою на приймаючу державу.
В Україні питання, пов`язане з участю добровольців у збройних конфліктах, регулюється Законом України "Про оборону України" від 06.12.1991 року № 1932-XII, Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року № 1126-VІІ, Законом України "Про збройні сили України" від 06.12.1991 року № 1934-XII.
Так, положеннями Закону України "Про оборону України" визначено, що до виконання завдань територіальної оборони в межах їх повноважень залучаються Збройні Сили України, інші військові формування, утворені відповідно до законів України.
Таким чином, через законодавче закріплення знаків розрізнення, які ідентифікують особу, як учасника збройних сил держави (нашивки на формі у вигляді національного прапору, погони з гербом та інше), створено механізм, який дозволяє розпізнати комбатантів, зокрема добровольців від найманців та цивільних осіб.
Враховуючи той факт, що позивач взаємодіяв з військовою частиною ПП НОМЕР_2 , а саме: отримував вогнепальну зброю на законних підставах, носив військову форму і знаки розрізнення, отримував іншу амуніцію, виконував накази командирів військової частини, приймав участь у бойових завданнях у складі військового формування, створеного відповідно до законів України, перебував на харчовому забезпеченні, а також те, що відповідачем не спростовано факту надання військовою частиною ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) позивачу речового забезпечення, отже, держава в особі військової частини ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), ВЧ НОМЕР_1 визнала правовідносини з приводу проходження служби позивачем, а тому на відповідача покладено обов`язок зарахування ОСОБА_1 до штату військової частини.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного, адміністративний позов підлягає задоволенню.
Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не зарахування ОСОБА_1 до штату Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України у період з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України зарахувати ОСОБА_1 до штату Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в період з 23.08.2014 року по 23.01.2015 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі 23.05.2018 року.

Суддя Н.В. Боженко