Справа № 826/2312/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2312/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютого 2017 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4956-17 від 19.06.2015 пpo визначення та нарахування ОСОБА_2 податкового зобов'язання в розмірі 25 000,00 грн.; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві № 13157-23 від 02.11.2015; визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу № 5920/м/26-54-17-25 від 04.07.2016; визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0478-13 від 17.06.2016 про визначення та нарахування ОСОБА_2 податкового зобов'язання в розмірі 25 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення про нарахування транспортного податку було винесено без врахування принципу стабільності, а тому підлягає скасуванню.

Як наслідок, спірні рішення про опис майна у податкову заставу та податкова вимога, підлягають також скасуванню.

Крім того, податкове повідомлення-рішення за 2016 рік є не правомірним та підлягає скасуванню.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом 1 січня 2016 року, складеного Міністерством економічно

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №4956-17 від 19.06.2015 року пpo визначення та нарахування ОСОБА_2 податкового зобов'язання в розмірі 25 000, 00 (двадцяти п'яти тисяч) грн..

Визнано протиправною та скасована податкову вимогу Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві № 13157-23 від 02.11.2015 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна в податкову заставу № 5920/м/26-54-17-25 від 04.07.2016 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0478-13 від 17.06.2016 про визначення та нарахування ОСОБА_2 податкового зобов'язання в розмірі 25 000, 00 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1, позивач власником транспортного засобу марки Land Rover, модель - Range Rover Sport, 2013 року випуску, об'єм двигуна 4999 куб.см., державна реєстрація якого відбулась 03.01.2014.

Контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення № 4956-17 від 19.06.2015 року про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку в сумі 25 000,00 грн.

В подальшому податковим органом винесено податкову вимогу від 02.11.2015 № 13157-23, та рішення про опис майна у податкову заставу від 04.07.2016 №5920/м/26-54-17-25.

01.02.2017 на звернення позивача ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві було надано копію податкового повідомлення рішення № 0478-13 від 17.06.2016 про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік в сумі 25000,00 грн.

Позивач вважає рішення відповідача протиправними та таким, що підлягають скасуванню, та просить суд їх скасувати.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковим кодексом України (надалі - ПК України), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 4 ПК України закріплені основні засади податкового законодавства України, які ґрунтуються на наступних принципах, зокрема: рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, тобто забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу (п.п. 4.1.2. п. 4.1. ст. 4 ПК України); презумпції правомірності рішень платника податку, тобто, в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України); соціальної справедливості, тобто установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків (п.п. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 ПК України); стабільності, згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (п.п. 4.1.9. п. 4.1. ст.4 ПК України).

Таким чином, будь-які нормативні акти в сфері оподаткування та зміни до них мають ґрунтуватися на вказаних вище принципах та не суперечити їм.

Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» внесені зміни до ПК України, у тому числі, в дію була введена ст. 267 «Транспортний податок».

Так, п.п. 267.1.1. п. 267.1 ст. 267 ПК України встановлено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

При цьому, за припасами п.п. 267.2.1. п. 267.2. ст. 267 ПК України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті (п. 267.4. ст. 267 ПК України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п. 267.5.1. п. 267.5. ст.267 ПК України).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (п.п. 267.6.1. п 267.6. ст. 267 ПК України).

Відповідно до п.п. 267.6.2. п. 267.2. ст. 267 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Фізичними особами транспортний податок сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.п. 267.8.1. п. 267.8. ст. 267 ПК України).

В той же час, відповідно до п.п. 10.1.1. п. 10.1. ст. 10 та п.п. 265.1.2. п. 265.1. ст. 265 ПК України, транспортний податок входить до складу податку на майно, який, у свою чергу, належить до місцевих податків.

При цьому, особливістю місцевих податків та зборів є те, що вони установлюються конкретною сільською, селищною, міською радою, але в межах тих податків та зборів, що передбачені Кодексом (п. 4.2. ст.4, п. 4.4. ст. 4, п. 10.4. ст. 10 ПК України).

Відповідно до п.12.3. ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно п.п. 12.3.4. п. 12.3. ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Відповідно до п. 12.5 ст. 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Щодо встановлення транспортного податку у 2015 році, колегія суддів зазначає наступне.

Так, рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629» установлений транспортний податок та затверджене Положення про транспортний податок, яке містить, норми, аналогічні тим, що викладені в Кодексі.

Зазначене рішення Київської міської ради було опубліковане у газеті «Хрещатик» 06.03.2015.

Виходячи з наведених норм вбачається, що рішення, яким введено транспортний податок на території міста Києва, набирає законної сили та застосовується з початку бюджетного періоду, що настає після його оприлюднення.

Таким чином, у позивача був відсутній обов'язок сплачувати транспортний податок у 2015 році, отже податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС ум. Києві № 4956-17 від 29.06.2015 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача в частині щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві № 13157-23 від 02.11.2015; визнання протиправним та скасувати рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу № 5920/м/26-54-17-25 від 04.07.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України).

Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пункт 89.1 статті 89 Податкового кодексу України).

Відтак, виходячи з того, що оскаржувана податкова вимога винесена контролюючим органом виключно у зв'язку з наявною у позивача податковою заборгованістю з транспортного податку, розмір якої відповідає розміру податкового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 29.06.2015 №4956-17, щодо якого суд дійшов до висновку про їх протиправність та скасування, з урахуванням похідного характеру оскаржуваної податкової вимоги від 02.11.2015 № 13157-23 та рішення про опис майна у податкову заставу № 5920/м/26-54-17-25 від 04.07.2016, останні також є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0478-13 від 17.06.2016 про визначення та нарахування ОСОБА_2 податкового зобов'язання в розмірі 25 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» з 01.01.2015 введено в дію статтю 267 ПК України «Транспортний податок» та Законом України № 909-VIII від 24.12.2015 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році, який набрав чинності 01.01.2016 викладено в новій редакції п.п. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України.

Згідно з п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

З аналізу вище викладеного вбачається, що для визначення платнику податків грошового зобов'язання із транспортного податку, контролюючому органу необхідно встановити, що транспортний засіб (легковий автомобіль) такого платника податків відповідає критеріям об'єкта оподаткування, а саме:

- з року випуску автомобілю минуло не більше п'яти років (включно);

- середньоринкова вартість автомобілю становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Вартість автомобілю має бути визначена центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Розрахунок середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком проводиться відповідно до п. 267.2 ст. 267 ПК України за Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66.

Так, згідно з пп. 1-4 вказаної Методики, ця Методика встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у п. 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403, де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів).

Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Отже, для визначення об'єкта оподаткування транспортним податком в розпорядженні органу Державної фіскальної служби має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу тощо.

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить, що для визнання автомобіля об'єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.

Таким чином, повноваження податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі інформації про автомобілі середньоринкова вартість якого визначена Мінекономрозвитку і така вартість не підлягає перегляду чи коригуванню іншими суб'єктами владних повноважень чи власниками транспортних засобів. Більше того, до повноважень ДФС не входять повноваження з приводу перевірки визначеної Мінекономрозвитку середньоринкової вартості автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком з фізичних осіб.

Тобто, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є інформація Мінекономрозвитку про середньоринкову вартість ідентичного автомобіля, що належить Позивачу, з урахування при розрахунку усіх параметрів і характеристик транспортного засобу.

Висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 20.03.18 р. у справі №820/4054/17 (провадження №К/9901/11237/18).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, як свідчать обставини справи, контролюючим органом надано розрахунок вартості транспортного засобу з якого вбачається, що вартість транспортного засобу марки: LAND ROVER, модель RANGE ROVER SPORT., 2013 рік випуску, об'єм двигуна 4999 куб.см., державна реєстрація 03.01.2014.

Тобто, контролюючим органом при розрахунку вартості транспортного засобу позивача не тільки не були враховані показники пробігу, а й не надано доказів того, що вартість автомобіля, станом на момент винесення оспорюваного податкового повідомлення-рішення (19.06.16 р.) перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня 2016 року.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таким чином, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами те, що транспортний засіб позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, а тому висновок суду першої інстанції про протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення є правильним.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача.

Окрім зазначеного, колегія суддів на надане клопотання про залучення судової практики, а саме постанови Верховного Суду від 10.05.2018 року у справі 826/15079/16, від 24.04.2018 року у справі №808/2326/16 щодо розгляду аналогічних справ.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 29 травня 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб