Справа № 813/4630/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/2555/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Кушнерика М. П., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Мартинюка В.Я., повний текст рішення виготовлений 02 березня 2018 року) у справі № 813/4630/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Скнилівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Скнилівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просив визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови йому у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтовною площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району, оформленої листом від 02.11.2017 №C-12741/0-8320/6-17 «Про розгляд клопотання»;

зобовязати відповідача надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтованою площею 0, 1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року від 07 лютого 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, оформленої листом від 02.11.2017 за №C-12741/0-8320/6-17.

Зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, у місячний строк з дня набранням рішенням законної сили, надати дозвіл позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, яке в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що погодження органу місцевого самоврядування Скнилівської сільської ради є обовязковою передумовою у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою з огляду на доручення віце-премєр-міністра Міністра регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 №37732/0/1-14. Крім того, зазначає, що право надавати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи мотивованої відмови у його наданні є дискреційними повноваженнями управління, а тому задоволення позовної вимоги про зобовязання Головного управління надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, який просить апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 03.10.2017 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

02.11.2017 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області листом за №C-12741/0-8320/6-17 відмовило позивачу у наданні такого дозволу.

Мотивами відмови стала відсутність погодження Скнилівської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством встановлено вимоги до клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність (ч.6 ст.118 ЗК України), а також визначено виключні підстави для відмови у задоволенні такого клопотання (ч.7 ст.118 ЗК України). Суд дійшов до висновку, що за умови відповідності клопотання позивача вимогам закону та за відсутності передбачених законом підстав для відмови у його задоволенні, спірні правовідносини не допускають дискреції при прийнятті уповноваженим органом відповідного рішення. Таким чином, для належного захисту прав позивача у спірних правовідносинах, суд вважав за необхідне зобовязати відповідача надати дозвіл позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Згідно з статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз частини сьомої статті 118 ЗК України дає підстави дійти висновку про те, що за результатами розгляду клопотання про надання у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства відповідний орган державної виконавчої влади може вчинити виключно такі дії: або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у наданні такого дозволу.

Як видно з листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02.11.2017 №C-12741/0-8320/6-17, позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність через відсутність погодження Скнилівської сільської ради.

У своєму листі відповідач не наводить будь-яких інших мотивів чи підстав, передбачених положеннями Земельного кодексу України в обґрунтування відмови у наданні дозволу, в листі не наведено жодної підстави, передбаченої статтею 118 Земельного кодексу України, в обгрунтування такої відмови позивачу . Відтак, відмова відповідача є невмотивованою та не містить посилання на норми законодавства.

Щодо доводів скаржника про те, що обовязковою передумовою у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою є погодження органу місцевого самоврядування - Скнилівської сільської ради, апеляційний суд зазначає наступне.

Віце-премєр-міністром Міністром регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України надано Держземагенству України доручення від 08.10.2014 №37732/0/1-14.

На виконання вищезазначеного доручення, Держземагенством України прийнято наказ від 15.10.2014 № 328, яким введено в дію рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року, в тому числі рішення №2/1.

Відповідно до рішення колегії Держземагенства України №2/1, начальникам головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15 жовтня 2014 року, забезпечити обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них. У запиті, наведеному в пункті 2.1 цього рішення: зазначати прохання до відповідного органу місцевого самоврядування протягом десяти календарних днів з дня отримання запиту письмово висловити позицію із зазначеного питання; інформувати орган місцевого самоврядування, що відсутність протягом зазначеного строку мотивованих заперечень є мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою. 2.3. У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання. 2.4. У разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.

Таким чином, законною підставою відмови заявнику можуть бути лише мотивовані заперечення органу місцевого самоврядування, які передбачені виключно законом (ч.7 ст.118 ЗК України) та які надійшли у десятиденний строк. В матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження спростування вищенаведеної обставини від третьої особи.

Крім того, обовязок направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою покладений на начальників головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб, а не на заявників.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що відповідач в порушення вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Однак, разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про зобовязання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. З огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з розгляду заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб'єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобовязання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У звязку з викладеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1000 га та зобовязання відповідача повторно розглянути заяву щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України це є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року у справі № 813/4630/17 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, оформленої листом від 02.11.2017 за №C-12741/0-8320/6-17.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно, у встановленому законодавством порядку розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1000 га на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст постанови виготовлений 25.05.2018.