Справа № 804/494/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року Справа № 804/494/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від відповідача-1,2: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Фермерського господарства "Миколаєве поле" до Відповідача-1 Дніпровської ОДПІ (Солонянське відділення) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.12.2017р., -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2018р. Фермерське господарство «Миколаєве поле» звернулося з адміністративним позовом до Відповідача-1 Дніпровської обєднаної державної податкової інспекції (Солонянське відділення) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.12.2017р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням до позивача було застосовано штраф у розмірі 53241,20 грн. за результатами проведеної камеральної перевірки з питання своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобовязання в податку на додану вартість за лютий 2017р. за результатами якої посадовими особами контролюючого органу було складено акт за висновками якого встановлено порушення позивачем термінів сплати узгодженого грошового зобовязання, визначених п.57.1 ст.57, п.203.2 ст.203 ПК України. Позивач не погоджується із висновками відповідача щодо порушення позивачем строків сплати узгодженого грошового зобовязання з ПДВ за лютий 2017р., вважає, що такі висновки суперечать вимогам Податкового кодексу України та діючому законодавству України, оскільки вказані у акті перевірки податкові накладні були належним чином зареєстровані у ЄРПН та у передбачений строк, а саме: 15.10.2017р., тобто зареєстровані були вчасно відповідно до вимог п.201.10 ст.201 ПК України, кошти, які сплачувались позивачем на бюджетні рахунки з податку на додану вартість зараховувались контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу з цього податку згідно з черговістю його виникнення у відповідності до п.9 ст.87 ПК України, що призвело до розрахунку штрафних санкцій. Проте, позивач вказує на те, що законодавець не наділив податковий орган правом застосування штрафу при виконанні податковим органом п.9 ст.87 ПК України у разі зарахування контролюючим органом коштів, що сплачує позивач в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. За викладеного, позивач вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Ухвалою суду від 31.01.2018р. було відкрито провадження у даній справі та розгляд цієї справи було призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

За клопотанням позивача ухвалою суду від 26.02.2018р. розгляд даної справи було призначено за правилами загального позовного провадження за ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.28).

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином 03.05.2018р., що підтверджується поштовим повідомленням наявним у матеріалах справи (а.с.71).

14.05.2018р. позивач засобами електронного звязку на адресу суду надіслав заяву, у якій просив проводити слухання даної справи без участі позивача та його представника, зазначивши про те, що вказані позовні вимоги позивач підтримує та просить їх задовольнити (а.с.73).

Представник відповідачів-1,2 у судовому засіданні проти позову заперечував, у письмових відзивах на позов просив у задоволенні адміністративного позову позивача відмовити посилаючись на те, що Дніпровською ОДПІ не вчинялося жодних дій/бездіяльності, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки позивача, а оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, окрім того, вважає, що навіть позов позивача не містить жодних позовних вимог до Дніпровської ОДПІ. Щодо проведеної камеральної перевірки позивача з питання своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобовязання за податковою декларацією за лютий 2017р. було встановлено порушення позивачем термінів сплати грошового зобовязання, граничний строк якого є 30.03.2017р., а фактично було встановлено його сплату 20.04.2017р., затримка у сплаті зобовязання становить 21 календарний день, що тягне за собою відповідальність платника податків у вигляді застосування до такого платника штрафу згідно до вимог ст.126 ПК України. Факт несвоєчасності сплати позивачем грошового зобовязання за вказаний період підтверджується роздруківкою зворотного боку інтегрованої картки платника податку. За викладеного, представник відповідачів-1,2 вважає, що застосування до позивача штрафу згідно акту перевірки від 07.12.2017р. проведено у терміни, визначені ст.102 ПК України, а саме: в період 1095 днів з дня, що настає за днем фактичної сплати грошового зобовязання 20.04.2017р.

14.05.2018р. було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні за письмовою згодою представника відповідачів-1,2 та з урахуванням поданої заяви позивача з приводу проведення судового засідання без участі його представника у відповідності до вимог ч.7 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.74-77).

У відповідності до вимог ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи наведене, подану позивачем заяву про розгляд даної справи без участі позивача та його представника, строки розгляду справи, встановлені ст. 193 Кодексу адміністративного судочинства України, подання представником відповідачів-1,2 письмової згоди про проведення судового засідання у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання згідно ч.7 ст.181 цього Кодексу, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника позивача за наявними у справі доказами.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі.

Фермерське господарство «Миколаєве поле» зареєстровано як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, с. Багате, Солонянського району, перебуває на обліку у Дніпровській ОДПІ (Солонянське відділення) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, є платником ПДВ, що підтверджується матеріалами справи та відомостями, наведеними в акті перевірки від 07.12.2017р. (а.с. 6).

07.12.2017р. посадовими особами контролюючого органу була проведена камеральна перевірка позивача з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобовязання з податку на додану вартість за лютий 2017р. за результатами якої було складено акт №31370/04-36-12-09/31523561 від 07.12.2017р. за висновками якого було встановлено порушення позивачем термінів сплати узгодженої суми податкового зобовязання з ПДВ по декларації № від 22.03.2017р. за лютий 2017р. на суму 532412,00 грн. з граничним терміном сплати 30.03.2017р., фактичною сплатою 20.04.2017р., тобто із затримкою сплати на 21 календарний день в порушення вимог п.57.1 ст.57, п.203.2 ст.203 ПК України, що підтверджується копією змісту відповідного акту перевірки (а.с. 6).

На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 22.12.2017р. було прийнято податкове повідомлення-рішення № форми «Ш» за яким до позивача застосовано штраф у розмірі 10 відсотків від суми грошового зобовязання несвоєчасно сплаченого 532412,00 грн. на підставі ст.126 ПК України у загальній сумі 53241,20 грн. (а.с. 7).

Позивач оспорює вказане вище податкове повідомлення-рішення, просить визнати його протиправним і скасувати посилаючись на те, що позивачем кошти своєчасно сплачувались на бюджетні рахунки з податку на додану вартість, проте, вказані кошти зараховувались контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу позивача згідно з черговістю його виникнення згідно до ч.9 ст.87 ПК України та вказує, що законодавець не наділив правом податковий орган застосовувати штрафні санкції до платника податків у разі зарахування отриманих коштів контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Заслухавши представника відповідачів-1,2, який брав участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Підпунктом 16.1.4 п.16.4 ст. 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно до вимог ст.36 вказаного Кодексу, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Статтею 31 вказаного Кодексу встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.

Пунктом 57.1 ст.57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.203.1, п.203.2 ст.203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобовязання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

У відповідності до вимог п.38.1 ст.38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

З аналізу вказаних норм податкового законодавства можна дійти висновку, що декларації з податку на додану вартість подаються платником такого податку щомісячно протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, а відповідно, сплата податку на додану вартість, відображеного у такій податковій декларації, повинна здійснюватися платником податку протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, встановленого для подання такої податкової декларації.

Таким чином, у випадку подання позивачем як платником податку на додану вартість податкової декларації з податку на додану вартість № від 22.03.2017р. за лютий 2017р. на загальну суму ПДВ 532412,00 грн. граничним терміном сплати вказаної суми податку є 30.03.2017р.

Тобто позивач повинен був сплатити вказану суму грошового зобовязання самостійно визначену у вищенаведеній податковій декларації з ПДВ за лютий 2017р. у граничний строк до 30.03.2017р.

Однак, як видно із наявних в матеріалах справи документів, позивачем була подана відповідна податкова декларація з податку на додану вартість № за лютий 2017р. на загальну суму ПДВ 532412,00 грн. 22.03.2017р., проте вказана сума грошового зобовянання з податку на додану вартість не була позивачем сплачена до бюджету у строк до 30.03.2017р., відповідних доказів сплати (платіжних доручень, виписок банку) позивачем суду не надано.

Разом з тим, зі змісту рядків 20, 20.1 податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2017р., поданої позивачем до контролюючого органу 20.04.2017р. вбачається, що позивачем сума боргу з податку на додану вартість у розмірі 532412,00 грн. була зарахована у зменшення суми податкового боргу за рахунок відємного значення (а.с.66).

Таким чином сплата позивачем узгодженого податкового зобовязання з податку на додану вартість за лютий 2017р. у розмірі 532412,00 відбулася саме 20.04.2017р. шляхом зменшення суми податкового боргу за рахунок відємного значення, відображеного у рядках 20, 20.1 податкової декларації з ПДВ за березень 2017р., що також підтверджується і даними, відображеними у обліковій картці платника податку-позивача (а.с. 66-67).

Приймаючи до уваги викладене та аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності із нормами вищенаведеного податкового законодавства, суд приходить до висновку про те, що факт несвоєчасної сплати позивачем вказаної вище суми самостійно узгодженого податкового зобовязання за лютий 2017р. із затримкою на 21 календарний день підтверджується вищенаведеними доказами, а тому висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог п.57.1 ст.57, ст.203 ПК України та застосування до позивача штрафу за несвоєчасну сплату самостійно визначеної суми узгодженого грошового зобовязання за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням відповідають вимогам податкового законодавства, оскільки саме до повноважень контролюючого органу віднесено застосування до платників податків штрафів за порушення правил сплати та строків сплати сум узгоджених грошових зобовязань на підставі ст.126 ПК України.

З огляду на наведене, посилання позивача на те, що законодавець не наділив податковий орган правом на застосування до платників податку штрафу є безпідставним та таким, що суперечить нормам податкового законодавства, оскільки законодавець наділив контролюючим органом не правом, а обовязком щодо застосування до платників податків штрафів за порушення правил і строків сплати узгоджених грошових зобовязань у відповідності до вимог ст. 126 ПК України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і частина 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обовязок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Проте, позивачем у ході судового розгляду справи на вимогу суду не було надано жодних доказів (платіжних доручень або виписок банку), які б свідчили про сплату позивачем суми узгодженого грошового зобовязання по декларації з ПДВ за лютий 2017р. до 30.03.2017р., що виключає можливість висновку щодо протиправності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням проаналізованих вищевикладених обставин у справі та аналізу норм вказаного вище податкового законодавства.

При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення доводи позивача про те, що контролюючим органом зараховувались сплачені господарством кошти в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму їх сплати, визначеного платником податку згідно до вимог ч.9 ст.87 ПК України, оскільки вказані обставини не є підставою для звільнення позивача від нарахування та сплати штрафу за умови встановлення фактів несвоєчасної сплати суми узгодженого грошового зобовязання, які позивачем жодними доказами не спростовано, а судом в ході судового розгляду справи не встановлені.

В той же час, представником відповідачів-1,2 наведені достатні підстави та надані належні і допустимі докази, які свідчать про законність та обґрунтованість прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафу у розмірі 53241,20 грн. на підставі ст.126 ПК України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку про те, що оспорюване рішення прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у задоволенні позову позивачеві слід відмовити.

З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати слід покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

У звязку з перебуванням судді Конєвої С.О. у відпустці з 21.05.2018р. по 29.05.2018р., десятим день складання повного судового рішення згідно ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України є 29.05.2018р.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11,12, 47, 72-77,94,122,132,139,193,241-246,250,251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фермерського господарства "Миколаєве поле" до Відповідача-1 Дніпровської ОДПІ (Солонянське відділення) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.12.2017р. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 29.05.2018р.

Суддя ОСОБА_1