Справа № 804/3169/18
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 травня 2018 року Справа №804/3169/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Верба І.О.

при секретарі судового засідання Шелгуновій І.А.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому засіданні у місті Дніпрі клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі №804/3169/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

2 травня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, в якому позивач просив:

- визнати незаконною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо неприйняття рішення про продаж ОСОБА_3 земельної ділянки (кадастровий номер :03:298:0075) з цільовим призначенням «землі громадської забудови - 03.», площа 0,0184 га, розташованої під обєктом нерухомого майна «Будівля кафе», за адресою: вул. Шевченка, 29-б в м. Дніпро;

- зобовязати Дніпровську міську раду на найближчий сесії розглянути питання про продаж ОСОБА_3 земельної ділянки (кадастровий номер :03:298:0075) з цільовим призначенням «землі громадської забудови - 03.», площа 0,0184 га, розташованої під обєктом нерухомого майна «Будівля кафе», за адресою: вул. Шевченка, 29-б в м. Дніпро.

В обґрунтування позову зазначено наступне:

- ОСОБА_3, будучи власником нерухомого майна «Будівля кафе», розташованого за адресою: вул. Шевченка, 29-6 в м. Дніпро, яке належить йому на підставі договору дарування між ним, як обдарованим, та ОСОБА_4, як дарувальником, від 31.10.2012 року (Витяг про державну реєстрацію прав від 19.11.2012) 22 квітня 2014 року за вх. №36/2339 звернувся до Дніпропетровської міської ради з заявою про придбання земельної ділянки, розташованої під будівлею, у власність. Відповідно до вимог статті 128 Земельного кодексу України до заяви були надані усі необхідні документи;

- на виконання вимог Земельного кодексу України та рішень міської ради, ОСОБА_5 будо замовлено та розроблено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки. ГоловАПУ, Департаментом культури, туризму, національностей та релігії; Управлінням Держземагенста у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області надані висновки щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. В червні 2015 року отримано витяг з Держземкадастру з кадастровим планом на ділянку. Після неодноразових звернень - проведено експертну грошову оцінку земельної ділянки, згідно витягу від 04.08.2016 року;

- таким чином, з 4 серпня 2016 року до сьогодні Дніпровською міською радою не прийнято рішення про продаж зазначеної земельної ділянки;

- на неодноразові звернення до Дніпровської міської ради щодо розгляду питання про продаж земельної ділянки, розташованої під будівлею, яка є власністю ОСОБА_3, останній отримує нескінченні відписки;

- відповідно до останніх відомостей, після погодження проекту рішення щодо продажу земельної ділянки кадастровий номер :03:298:0075 гр. ОСОБА_3, усіма підрозділами, окрім департаменту економіки, фінансів та міського бюджету, ОСОБА_3 запрошують до зазначеного департаменту з метою визначити його пайовий внесок до інфраструктури міста, тому як на їхню думку попередній власник, який будував будівлю не провів з ними кінцевого розрахунку;

- позивачем надано всі необхідні документи, передбачені статтею 128 Земельного кодексу України для викупу земельної ділянки, і як власник нерухомого майна, розташованого на вказаній земельній ділянці, ОСОБА_3 має право на викуп у власність цієї земельної ділянки;

- подані документи відповідають вимогам чинного законодавства та погоджені в установленому законом порядку, а визначені частиною 5 статті 128 Земельного кодексу України підстави для відмови в продажу земельної ділянки відсутні;

- в порушення вимог статті 128 Земельного кодексу України відповідач до сьогодні не прийняв рішення щодо продажу ОСОБА_3 зазначеної земельної ділянки, така бездіяльність Дніпровської міської ради порушує його права. Окрему увагу вважаю за необхідне звернути на те, що усі висновки та дозволи відповідно до діючих норм провадяться протягом певного часу та за встановленими цінами. Висновки та дозволи діють протягом встановленого строку, а зволікання з боку відповідача щодо прийняття рішення про продаж земельної ділянки, також змушує позивача неодноразово звертатись за отриманням таких дозволів, висновків;

- згідно частини другої 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Таким чином, відповідач отримавши від ОСОБА_3 заяву, був зобов'язаний в місячний термін розглянути її на пленарному засіданні міської ради та прийняти рішення по суті питань, які в ній порушено.

В підготовчому засіданні представник Дніпровської міської ради заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку із тим, що заявлений спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства, з наступним обґрунтуванням:

- відповідно до розяснень, що містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а саме у пункті 7, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2,5 Земельного кодексу України);

- захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 Земельного кодексу України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування;

- відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 Земельного кодексу України та інші) крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року №1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК України), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК України);

- відповідно до частини 1 статті 20 ЦПК України та частини 6 статті 21 КАС України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Представник позивача проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі заперечив, зазначивши, що заявлений спір підсудний адміністративному суду, оскільки порушені права позивача бездіяльністю відвовідача, яка передує виникненню цивільного права.

Вирішуючи заявлене клопотання про закриття провадження у справі, суд виходить із наступного.

У заявленому позові позивачем захищається порушене право на отримання у власність земельної ділянки, яка знаходиться у власності громади, який здійснюється шляхом прийняття рішення про затвердження проекту оплатного придбання.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а друге - суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону (контроль легальності) з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто однією з визначальних особливостей адміністративного процесуального закону є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (пункт 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

З наведеного вбачається, що питання регулювання земельних відносин, зокрема, набуття громадянами/юридичними особами права власності/користування земельними ділянками із земель державної/комунальної власності вирішується виключно на пленарних засіданнях міської ради. За результатами розгляду зазначених питань, радою приймається рішення.

Під час вирішення питання щодо компетенції суду слід урахувати суб'єктний склад спірних правовідносин, одним з яких є участь суб'єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, з яких виник спір, і кінцеву мету пред'явлення позову. За своїм змістом земельний спір, що виник унаслідок користування та розпорядження органом місцевого самоврядування земельною ділянкою комунальної власності, є складним і комплексним із правової точки зору. Під час прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність ці органи, з одного боку, перебувають у статусі суб'єкта владних повноважень, а з іншого - реалізують право власності на землю територіальної громади. Крім того, таке рішення, як правовий акт індивідуальної дії, є підставою, з якої виникає речове право власності чи користування землею в суб'єктів приватного права.

За змістом частини першої статті 374 Цивільного кодексу України та статті 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Таким чином, реалізовуючи повноваження з передачі у власність землі, приймаючи рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність шляхом продажу, міська рада має діяти як орган місцевого самоврядування, реалізуючи свої владні повноваження відповідно до порядку, встановленого статтею 128 Земельного кодексу України.

Саме бездіяльність щодо неприйняття міською радою вказаних рішень заявлена предметом спору у цій адміністративній справі.

ОСОБА_6 Верховного Суду у постанові від 8 травня 2018 року по справі №341/551/16-ц, провадження №14-109цс18, зробила правовий висновок про те, що:

- саме суть правовідносин (зміст та характер спору) є вирішальною під час віднесення справи до цивільної чи адміністративної юрисдикції, а не суб'єктний склад та участь суб'єкта владних повноважень, який сам по собі не визначає спір як публічно-правовий і не відносить до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за його участю;

- до того ж, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин;

- разом з тим однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового права та інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, на цій стадії розгляду справи та виходячи із наданих на час розгляду клопотання документів, суд виходить із того, що захист цивільного приватного права не є домінуючим у заявленому спорі, оскільки позивач не набув цивільні права, та спірними є правовідносини щодо бездіяльності відповідача у сфері вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність та знаходяться у публічно-правовій площини.

Розгляд спору щодо відмови у наданні земельної ділянки у власність у порядку адміністративного судочинства підтверджено постановою Верховного суду від 20 березня 2018 року по справі №461/2579/17, провадження №К/9901/62718.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Дніпровської міської ради про закриття провадження в адміністративній справі №804/3169/18 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не може бути окремо оскаржена. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали складений 25 травня 2018 року.

Суддя І.О. Верба