Справа № 826/14944/17
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 травня 2018 року № 826/14944/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Національного музею історії України

до

Київської міської державної адміністрації

про

визнання протиправною бездіяльність та зобов’язання вчинити певні дії

встановив:

Національний музей історії України звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації, в якому просив: - визнати незаконною бездіяльність Київської міської державної адміністрації, яка полягає у не визначенні на конкурсних засадах із числа спеціалізованих підприємств, організацій балансоутримувачів об’єктів благоустрою зеленого господарства державної та комунальної власності, балансоутримувача зелених насаджень, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 2; - зобов’язати Київську міську державну адміністрацію визначити на конкурсних засадах із числа спеціалізованих підприємств, організацій балансоутримувачів об’єктів благоустрою зеленого господарства державної та комунальної власності, балансоутримувача зелених насаджень, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 30.06.1999 року Національному музею історії України надано у постійне користування земельну ділянку площею 2,3252 га з цільовим призначенням – експлуатація та обслуговування будівель музею на вул. Володимирській, 2 у Шевченківському районі м. Києва. На вказаній земельній ділянці розташовані зелені насадження.

З метою з’ясування особи – балансоутримувача зелених насаджень, розташованих у сквері за вказаною адресою, позивач звернувся до Київської міської державної адміністрації із заявою, в якій просив надати відомості щодо особи, на балансі якої перебувають зелені насадження.

Листом від 30.08.2017 року №064-9010 структурний підрозділ КМДА повідомив позивача, що ані відповідач, ані комунальні підприємства, що входять до складу Київського комунального об’єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «КИЇВЗЕЛЕНБУД», не є балансоутримувачами означених зелених насаджень. При цьому, жодних дій, спрямованих на визначення особи, яка є балансоутримувачем зелених насаджень, відповідачем не вчинено.

Зелені насадження на території скверу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 2, є зеленими насадженнями загального користування, які є об’єктом благоустрою зеленого господарства комунальної власності.

Оскільки земельна ділянка за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 2 належить до комунальної власності територіальної громади, що підтверджується копією державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, - визначення балансоутримувача зелених насаджень на зазначеній території на конкурсних засадах відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування, яким є відповідач.

Таким чином, бездіяльність відповідача полягає у не визначенні на конкурсних засадах балансоутримувача зелених насаджень, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 2.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів мають право вимагати негайного виконання робіт з благоустрою в разі, якщо невиконання таких робіт може завдати шкоду життю або здоров’ю громадян, їх майну та майну юридичної особи.

З огляду на наведену норму, позивач належним способом захисту порушених прав вбачає у зобов’язанні КМДІ, яка є суб’єктом владних повноважень, визначити на конкурсних засадах балансоутримувача зелених насаджень, що знаходяться за вказаною адресою.

Тому позивач звернувся до суду із заявленим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Окрім того, позивач просив вийти за межі позовних вимог у випадку необхідності повного захисту прав, свобод та інтересів Національного музею історії України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема, зазначив, що відповідно до п. 9.2.5 Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 року №1051/1051, та п. 5.5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року №105, відповідальність за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях покладається на установи, підприємства та організації.

Територія Національного музею історії України не відноситься до скверів і парків, визначених Програмою розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затвердженої рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 року №806/3381.

Зелені насадження, що розташовані на території Національного музею історії України по вул. Володимирській, 2 на балансі Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва не перебувають.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції з інвентаризації зелених насаджень у населених пунктах України, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.12.2001 року №226, відповідальними за проведення інвентаризації зелених насаджень, в межах повноважень, визначених законодавством, є органи місцевого самоврядування, балансоутримувачі, власники чи користувачі земельних ділянок, підприємства, організації, установи, на території яких розташовані зелені насадження.

Земельна ділянка площею 2,3225 га за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 2, на якій знаходяться зелені насадження, знаходиться у постійному користуванні Національного музею історії України на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, можна дійти висновку, що Національний музей історії України є відповідальним за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, суд за їх клопотанням завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів».

Статтею 1 цього Закону визначено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Територія – сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об'єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об'єктів, об'єктів промисловості, комунально-складських та інших об'єктів у межах населеного пункту.

Зелені насадження - деревна, чагарникова, квіткова та трав’яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об’єктів благоустрою.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що підприємства, установи, організації забезпечують благоустрій земельних ділянок, наданих їм на праві власності чи праві користування відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 28 Закону охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об'єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об'єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.

Відповідно до п. 9.2. Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 року №1051/1051 відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними в межах м. Києва є:

9.2.1. на об'єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об'єктів;

9.2.2. на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства;

9.2.3. на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій;

9.2.4. на землях запасу міста - Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" та його підрозділи;

9.2.5. у приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року №105 затверджені Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, які визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини.

Згідно з п. 2.1 Правил балансоутримувачем є спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.

Згідно з п. 3.1 Правил до об'єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів належать: парки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, гідропарки, лугопарки, лісопарки, буферні парки, районні сади; дендрологічні парки, національні, меморіальні та інші; сквери; міські ліси; зони рекреації; зелені насадження в охоронних та санітарно-захисних зонах, зони особливого використання земель; прибережні зелені насадження; зелені насадження прибудинкової території.

При цьому, зокрема сквер це - упорядкована й озеленена ділянка площею від 0,02 га

до 2,0 га, яка є елементом архітектурно-художнього оформлення населених місць, призначена для короткочасного відпочинку населення; парк - самостійний архітектурно-організаційний комплекс площею понад 2 га, який виконує санітарно-гігієнічні функції та призначений для короткочасного відпочинку населення. Залежно від характеру і призначення вони діляться на парки культури і відпочинку, районні, спортивні, дитячі, дендрологічні, історичні, національні, меморіальні, етнографічні парки-музеї, історичні, виставкові, зоологічні, аерофітотерапії тощо.

Відповідно до п. 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є:

на об'єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об'єктів;

на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства;

на територіях земельних ділянках, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій;

на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування;

на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Національному музею історії України надано земельну ділянку у постійне користування площею 2,3225 га за адресою м. Київ, вул. Володимирська, 2 для експлуатації та обслуговування будівель музею, що підтверджується Державним актом на право постійного користування II-КВ №004141. Тобто, позивач є користувачем земельної ділянки 2,3225 га за адресою м. Київ, вул. Володимирська, 2.

У відповідності з наведеними вище визначеннями, зокрема парку та скверу, наявність зелених насаджень на виділеній позивачу у постійне користування земельній ділянці та, як зазначив представник позивача у судовому засіданні, вільний вхід на територію, на якій розміщений Національний музей історії України, - не встановлює для цих зелених насаджень відповідного статусу парку чи скверу.

Позивач вказує, що про порушене право дізнався після отримання листа структурного підрозділу відповідача від 30.08.2017 року №064-9010, згідно якого ані відповідач, ані комунальні підприємства, що входять до складу Київського комунального об’єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «КИЇВЗЕЛЕНБУД», не є балансоутримувачами означених зелених насаджень.

Проте, із вказаних вище положень п. 2.1 та п. 3.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України вбачається, що балансоутримувач визначається для утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства, в той час, як до сфери об’єктів благоустрою зеленого господарства не входять території (земельні ділянки) підприємств, установ, організацій та прилеглих до них територій.

Втім, згідно з ч. 2 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об'єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду здійснюється за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.

Позивач вказував на обставину, коли дізнався про порушене право. Однак, при цьому не навів жодних підстав, крім посилань на чинне законодавство у сфері благоустрою, яке саме його право порушено відповідачем.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, захисту судом підлягає саме порушене право.

Позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача з приводу не визначення на конкурсних засадах балансоутримувача зелених насаджень, які знаходяться на земельній ділянці, наданій позивачу у постійне користування.

Бездіяльність суб’єкта владних повноважень — пасивна поведінка суб’єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Як вже неодноразового було зауважено, позивач вказував, що про порушене право дізнався після отримання листа структурного підрозділу відповідача від 30.08.2017 року №064-9010, проте зі змісту даного листа не вбачається будь-яке клопотання чи звернення позивача, у відповідь на яке відповідач мав вчинити певну дію по відношенню до позивача, зокрема щодо визначення на конкурсних засадах балансоутримувача зелених насаджень за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 2.

Враховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, оскільки відсутнє право, яке підлягає судовому захисту.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва –

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Національному музею історії України відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295– 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко