Справа № 820/3018/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 р. № 820/3018/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Шляхової О.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (61110, м. Харків, вул. Ферганська, б. 31-Б, кв. 99) до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, (61082,м. Харків, просп. Московський, б. 198/3) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить суд : скасувати рішення №49 від 20.02.2018 Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ ( в редакції 12.07.2001), визнавши його протиправним, зобовязавши Індустріальне обєднане управління Пенсійного Фонду України м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції 12.07.2001) з дня звернення, тобто з 16.02.2018 із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, на підставі довідки Генеральної прокуратури України №18-17 зп від 14.02.2018 без обмеження максимального розміру заробітної плати та пенсії та забезпечивши виплату призначеної пенсії.

Підставою подання вказаного позову слугувало незгода позивача із прийнятим рішенням про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року відкрито провадження по справі.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем поданий відзив на позов, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що на час проходження позивачем служби в органах прокуратури, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-ХІІ "Про прокуратуру". Відповідно до ч.2 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Зазначає також що відповідно до положень статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, який чинний на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення (з 1 жовтня 2017 року по ЗО вересня 2018 року) вислуги років не менше 23 років 6 місяців, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців.

На час звернення ОСОБА_1 до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про призначення пенсії за вислугою років, відповідно до наданих документів його стаж становив 22 роки 5 місяців 10 днів, з яких на посадах прокурорів прокуратури 20 років 3 місяці 1 день. Мотиви та доводи позовної заяви рішення № 49 від 20.02.2018 Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова не спростовують і є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від №1697-УІІ, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2017 по 30.09.2018 - 23 років 6 місяців, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців. Таким чином, станом на дату звернення позивача до управління необхідними умовами для призначення йому пенсії за вислугу років були: а) вислуга років - 23 роки 6 місяців; б) стаж на посадах прокурорів -13 років 6 місяців.

З цих підстав, на думку відповідача, позовні вимоги позивача щодо призначення пенсії за вислугою років є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві, що є підставою для відмови в задоволені позовних вимог.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: 1) оскарження бездіяльності субєкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; 2)оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;3) припинення за зверненням субєкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;4) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях субєкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо вїзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію.

Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши позицію сторін, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимоги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 лютого 2018 року позивач звернувся до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про призначення мені пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 50-1 ЗУ "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, в розмірі 90% суми місячного (чинного) заробітку, як працівнику органів прокуратури, надавши всі необхідні документи.

Відповідач відповідним рішенням від 20.02.2018 року за № 49, яке отримане позивачем 16.03.2018, відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років (а.с. 32-33). У якості підстави такої відмови відповідач посилався на те, що відповідно до положень статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, який чинний на час звернення заявника із заявою про призначення пенсії, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення (з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року) вислуги років не менше 23 років 6 місяців, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців.

Згідно документів, доданих ОСОБА_1 до заяви від 16.02.2018 щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру», загальний страховий стаж позивача для призначення пенсії за віком складає 22 роки 5 місяців 10 днів, у тому числі на посадах прокурора 20 років 3 місяці 1 день.

Позивач, не погодившись з зазначеною відмовою, звернувся за захистом своїх прав у судовому порядку.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, що спірне рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивач має право на пенсію за вислугою років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Протиправна, на думку позивача, відмова у призначені пенсії за вислугою років є підставою для зобов'язання відповідача обчислити, призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Частиною ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року ( в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року ) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно ч.5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VІІІ визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії, тобто на 16.02.2018 року, стаж його роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ складає 22 роки 5 місяців 10 днів, у тому числі на посадах прокурора 20 років 3 місяці 1 день. Зазначене підтверджено документами (та їх копіями), які були надані відповідачу у додатках до звернення від 16.02.2018, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: трудовою книжкою БТ-ІІ № 2934393 від 15.02.1999 року (а.с. 13-19); довідкою Генеральної прокуратури України №18-17зп від 14.02.2018 та додатком до неї (а.с. 30-31); дипломом спеціаліста Східноукраїнського державного університету серія АН № 10216636 від 26.06.1998 та додатком до нього (а.с. 25-28); копією довідки Східноукраїнського національного університету імені ОСОБА_2 № 96 від 09.09.2016 (а.с. 29).

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо ( рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав «вступну правову позицію: - в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та тримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави.

Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом ст. 1,3,6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваних, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які змін у зв'язку із прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не зазнали.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 надано тлумачення, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року (справа № 21-445а13) та від 10 грудня 2013 року (справа № 21-348а13).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року, оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року змінами, на які посилається відповідач, на порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Враховуючи, що позивач має необхідний стаж, та підпадає під дію ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року) для призначення пенсії за вислугу років у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу такої пенсії, а відновлення порушених прав останнього вбачає шляхом зобов'язання відповідача здійснити призначення позивачу пенсії за вислугою років з 16.02.2018 року з розрахунку 90 відсотків від середнього розміру щомісячної заробітної плати згідно довідки прокуратури Харківської області про заробітну плату від 14.02.2018 року №18-17зп, без обмеження її максимального розміру, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ,з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-ІІІ.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акту в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

З вищенаведеного вбачається, що на момент звернення ОСОБА_1 до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, позивач мав право на пенсію за вислугу років, відповідно до вимог статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (чинну на день звернення із заявою про перерахунок пенсії) оскільки, позивач має необхідний стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах 20 років 3 місяці 1 день.

За таких обставин, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на підставу для відмови у призначення позивачу пенсії, на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки позивач належним чином обґрунтував свої позовні вимоги, з урахуванням наведеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд визнає неправомірними дії відповідача, скасовує рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, зобов'язує відповідача зарахувати позивачу строк роботи на прокурорського слідчих посадах в органах прокуратури відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», що діяла на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії за призначенням пенсії.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі вкладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», ст. ст. 76, 90, 242-246 , 295 КАС України , суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (61110, м. Харків, вул. Ферганська, б. 31-Б, кв. 99) до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, (61082,м. Харків, просп. Московський, б. 198/3) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення №49 від 20.02.2018 Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ ( в редакції 12.07.2001).

Зобов'язати Індустріальне обєднане управління Пенсійного Фонду України м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції 12.07.2001) з 16.02.2018 із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, на підставі довідки Генеральної прокуратури України №18-17 зп від 14.02.2018 без обмеження максимального розміру заробітної плати та пенсії, забезпечивши її виплату.

Стягнути з Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова, (; 61082, м. Харків, просп. Московський, б. 198/3) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; р.н. ОКПП НОМЕР_1; 61110, м. Харків, вул. Ферганська, б. 31-Б, кв. 99) у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення підписано суддею 25 травня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.