Справа № 825/1000/18
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1000/18 Суддя (судді) першої інстанції: Д`яков В.І.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П.,Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року, повний текст виготовлено 19 березня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основаної діяльності) від 05.01.2018 № 4 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку виявлено під час приймання - передачі апаратної П-244ТМ» про притягнення молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 7520 грн 21 коп.;

2) стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь незаконно утримане грошове забезпечення на суму 7520 грн. 21 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що мета проведення службового розслідування не відповідає підставам викладеним у п.1.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.03.2004 №82.

Також, під час проведення службового розслідування не досліджено обставин, що передбачені п.3 вказаної Інструкції, не встановлено наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, не визначено ступінь та форму вини, мотиви протиправної поведінки, тощо.

Внаслідок викладеного, при застосуванні стягнення у вигляді притягнення позивача до матеріальної відповідальності відповідачем не було враховано вищевказаних дій позивача по суті діяння, обставин його скоєння, а отже таке стягнення, на думку позивача, є протиправним.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основаної діяльності) від 05.01.2018 № 4 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку виявлено під час приймання - передачі апаратної П-244ТМ» щодо притягнення молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 7520 грн 21 коп.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 незаконно утримане грошове забезпечення на суму 7520 грн 21 коп.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що відповідно до статті 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відтак, позивач та старший лейтенант ОСОБА_2 жодним чином не підпорядковані за службою капітану ОСОБА_3 .

Крім того, позивач жодного разу не доповідав своїм начальникам про злам печаток в апаратній або про інші обставини, які б свідчили про нестачу майна.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що з матеріалів, наданих відповідачем до суду першої інстанції, встановлено факт доповіді позивачем про факт нестачі саме 26.10.2017.

Крім того, відповідачем інвентаризація не проводилась, інвентаризаційна відомість не складалась, підпис матеріально відповідальної особи відсутня, як наслідок відсутні документальні докази того, що молодший сержант ОСОБА_1 є матеріально відповідальною особою.

Згідно з частиною другою статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2018 №4 молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 командира відділення обробки інформації взводу зв`язку центру інформаційних систем польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням підпункту «а» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за пунктом «і» пункту 1 та частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в зв`язку з закінченням строку контракту, як осіб, які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом І строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) та з 05 січня 2018 року виключено зі списків військової частини (а.с. 11).

У січні 2018 року під час отримання з карткового рахунку грошового забезпечення, нарахованого військовою частиною НОМЕР_1 при звільненні позивачу, останній дізнався, що з його грошового забезпечення утримано суму більш ніж 7 000 грн за нестачу матеріальних засобів.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 за роз`яснення стосовно утримання з його грошового забезпечення коштів, на що отримав усну відповідь згідно якої кошти з його грошового забезпечення утримані на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2018 № 4 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку виявлено під час приймання-передачі апаратної П-244ТМ», відповідно до пункту 4 якого з командира відділення обробки інформації центру інформаційних систем польового вузла зв`язку молодшого сержанта ОСОБА_1 утримано суму шкоди, завдану державі, в розміру 7520 грн 21 коп (а.с. 12-13).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що притягнення позивача до матеріальної відповідальності в межах службового розслідування по факту порушення ним службової дисципліни, не може бути пов`язане з підставами притягнення до матеріальної відповідальності в межах службового розслідування за фактом виявлення заподіяння матеріальної шкоди, оскільки до призначення такого службового розслідування факт заподіяння матеріальної шкоди вже повинен бути встановлений.

Разом з тим, службове розслідування було проведено заступником начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом капітаном ОСОБА_4 , який є безпосереднім начальником командира відділення обробки інформації центру інформаційних систем польового вузла зв`язку молодшого сержанта ОСОБА_1 , відносно якого проводилось розслідування та в період з 01.09.2017 по 25.10.2017 позивач знаходився на навчанні, тобто перебував за межами військової частини НОМЕР_1 і фізично не міг прийняти саме 25.09.2017 року майно апаратної П-244ТН №426622.

Крім того, у матеріалах справи відсутні документальні доказі того, що молодший сержант ОСОБА_1 , є матеріально відповідальною особою, та командир військової частини НОМЕР_1 в порушення п. 23 Наказу Міністра оборони України від 14.08.1995 №201 «Про оголошення постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР» бесіду з молодшим сержантом ОСОБА_1 особисто не провів, доказів проведення вказаної бесіди до суду не надав,

При цьому, при застосуванні стягнення до позивача у вигляді притягнення до його матеріальної відповідальності, відповідачем не враховано суті діяння, обставини його скоєння та не доведено вину особи, що полягали би у розкраданні, пошкодженні, втраті чи незаконному використанню військового майна, погіршенню або заниженню його цінності, тому наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основаної діяльності) від 05.01.2018 № 4 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку виявлено під час приймання - передачі апаратної П-244ТМ» є протиправним і підлягає скасуванню.

Разом з тим, вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 незаконно утриманого грошового забезпечення на суму 7520 грн 21 коп., також підлягають задоволенню, оскільки вказані вимоги є похідними від вищевказаних, які судом задоволено.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут) визначено сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно з вимогами частини третьої ст.5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

При цьому, порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців, зокрема визначено ст.ст.83-84 Дисциплінарного статуту, згідно з якими на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У відповідності до ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Таким чином, проведення службового розслідування не має імперативного характеру. При цьому, командир військової частини на власний розсуд як усно так із оформленням службового розслідування може притягнути військовослужбовця до відповідальності в межах наданих повноважень та в порядку встановленому Дисциплінарним статутом, якщо військовослужбовець не виконує або неналежно виконує свої службові обов`язки, порушує службову дисципліну, тощо.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення, оформлення його результатів та прийняття за ним рішення визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 15.03.2004 №82 (далі Інструкція №82) (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 1.2 п.1 Інструкції №82 службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; - неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Згідно з пп.1.3 п.1 Інструкції №82 рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові особи у разі необхідності клопочуть за підпорядкованістю про призначення службового розслідування.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження. Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі. У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі (пп. 1.5 п.1 Інструкції).

Відповідно до пп.1.6 п.1 Інструкції №82 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць. У термін службового розслідування не включається час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці або на лікуванні.

Пунктом 2 Інструкції №82 визначено, що особам, які проводять службове розслідування, надається право: отримувати від військовослужбовців та працівників усні чи письмові пояснення, необхідні документи, довідки, консультативні та експертні висновки; ознайомлюватися і вивчати, в тому числі з виїздом на місце події, відповідні документи, у разі потреби знімати з них копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог чинного законодавства на підставі запиту посадової особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України.

Посадові особи Збройних Сил України зобов`язані надавати правдиві письмові пояснення по суті предмета розслідування та поставлених їм питань, пред`являти відповідні документи чи матеріали.

Особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій.

У разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, посадовою особою, що його проводить, складається відповідна довідка. Зміст такої довідки засвідчується підписами двох свідків цього факту.

Розслідування та його результати оформляються письмово. За погодженням з особами, які опитуються, їх пояснення можуть фіксуватися технічними засобами. Такі пояснення оформляються надалі у письмовому вигляді і підписуються опитуваним.

У відповідності до п.3 Інструкції розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.

Згідно пп.4.2 та пп.4.3 п.4 Інструкції №82 акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування.

Пунктом пп.5.1 п.5 Інструкції №82 визначено, що посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення.

Відповідно до пп.5.3 п.5 Інструкції притягнення військовослужбовця за результатами службового розслідування до відповідальності здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства. Дисциплінарне стягнення накладається у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

При цьому, загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затверджену Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі Положення №243/95-ВР).

Відповідно до положень п.п. 2, 3 Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово- навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Пунктами 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення № 243/95-ВР передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкодуй винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.

Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності.

Якщо вину військовослужбовця або призваного на/збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до акту службового розслідування, проведеного заступником начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом капітаном ОСОБА_4 , було встановлено наступні факти.

З пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_2 вбачається, що 24.10.2017 до нього звернувся з рапортом про надання щорічної відпустки з 26.10.2017 молодший сержант ОСОБА_1 , який 25.10.2017 усно доповів про нестачу в його апаратній П-244ТМ майна зв`язку.

З невстановлених службовим розслідуванням підстав, старший лейтенант ОСОБА_2 26.10.2017 про наявну нестачу відповідно до вимог статут Внутрішньої служби, не доповів командиру військової частини (а.с. 20-22).

Доводи апелянта про те, що старший лейтенант ОСОБА_2 дізнався про факт заподіяння шкоди лише 06.12.2017, а не 26.10.2017 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_2 та акту службового розслідування вбачається, що саме 25.10.2017, а не 06.12.2017 позивач йому доповів про нестачу такого майна (а.с. 20, 24 зворот).

Зважаючи на викладене, старший лейтенант ОСОБА_2 негайно не доповів про заподіяну шкоду, всупереч вимогам п. 17 наказу Міністра оборони України від 14.08.1995 №201 «Про оголошення постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР» (а.с. 45).

Крім того, з Акту службового розслідування про наявність нестачі майна зв`язку в апаратній П-24ТМ стало достовірно відомо ще 26.10.2017, в той же час наказ командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування був виданий тільки 12.12.2017 за №606, а розслідування було завершено лише 05.01.2018, що не відповідає вимогам п. 17 наказу Міністра оборони України від 14.08.1995 року № 201, який встановлює місячний термін розслідування з дня виявлення шкоди.

Відповідно до пункту 18 наказу Міністра оборони України від 14.08.1995 №201 заборонено доручати проведення розслідування посадовим особам, яка є підлеглою або безпосереднім начальником військовослужбовця дії якого необхідно розслідувати.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, розслідування проведено заступником начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом капітаном ОСОБА_4 , який є безпосереднім начальником командира відділення обробки інформації центру інформаційних систем польового вузла зв`язку молодшого сержанта ОСОБА_1 , відносно якого проводилось розслідування та старшого лейтенанта ОСОБА_2 , який не доповів про факт нестачі майна зв`язку в апаратній П-24ТМ.

Твердження апелянта, що капітан ОСОБА_4 проходить службу в іншому структурному підрозділі, аніж позивач, тому не є його безпосереднім начальником, а лейтенант ОСОБА_5 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних документів, які б підтверджували факт відсутності прямого підпорядкування позивача такій особі до суду відповідачем надано не було.

Згідно п. 19 наказу Міністра оборони України від 14.08.1995 №201, розслідуванням повинно бути встановлено: якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця було заподіяно шкоду; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду.

Однак, вказаним розслідуванням не було встановлено якими конкретно винними, неправомірними діями позивача, було заподіяно шкоду, а саме нестачу майна зв`язку апаратної П-244ТМ.

Також, актом розслідування не було встановлено умисно чи з необережності заподіяно шкоду.

Так, з пояснень молодшого сержанта ОСОБА_1 встановлено, що останній в період з 01.09.2017 по 25.10.2017 перебував на навчаннях. Перед виїздом на навчання майно апаратної П-244ТМ було в наявності, після повернення з навчань 25.10.2017 він виявив нестачу та доповів про ії наявність старшому лейтенанту ОСОБА_2 (а.с. 25).

Разом з тим, з невідомих причин службовим розслідуванням не були досліджені питання, яким чином в період з 01.09.2017 по 25.10.2017 майно апаратної П-244ТМ, перебуваючи на території автомобільного парку військової частини НОМЕР_1 , який охороняється відповідним добовим нарядом, було викрадено з апаратної П-244ТМ.

Пунктом 2 наказу Міністра оборони України від 14.08.1995 року №201 визначено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрата для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, під час проведення службової перевірки не встановлено, що втрати майна сталися з вини молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , а саме шляхом розкраданням пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності.

У службовому розслідуванні зазначено, що згідно акту технічного стану від 25.09.2017 майно апаратної П-244ТН № 426622 прийняв молодший сержант ОСОБА_1 , який є матеріально відповідальною особою (а.с. 20-22, 27-28).

Разом з тим, молодший сержант ОСОБА_1 в період з 01.09.2017 по 25.10.2017 знаходився на навчанні, тобто перебував за межами військової частини НОМЕР_1 і фізично не міг прийняти саме 25.09.2017 майно апаратної П-244ТН №426622 (а.с. 62).

Відтак, доводи апелянта про те, що молодший сержант ОСОБА_1 , є матеріально відповідальною особою, спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Колегія суддів звертає увагу, що військовою частиною НОМЕР_1 договір про матеріальну відповідальність з молодшим сержантом ОСОБА_1 не укладався, наказ командира частини про закріплення за матеріальною особою молодшим сержантом ОСОБА_1 також не видавався.

Пунктом 21 наказу Міністра оборони України від 14.08.1995 № 201 визначено, що до висновку службового розслідуванням по факту, встановленої нестачі додається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби або фінансового органу.

Так, молодший сержант ОСОБА_1 був притягнутий до матеріальної відповідальності на підставі довідки-розрахунку визначення залишкової вартості втрачених засобів з комплекту П-244ТМ, однак вказана довідка не має реєстраційного номеру та дати складання, в графі станом на не вказано період, відсутня дата затвердження вказаної довідки командиром військової частини НОМЕР_1 (а.с. 31).

Крім того, вказана довідка складена та підписана інженером технічної частини, який не відноситься до категорії посадових осіб начальника відповідної служби, вказана довідка також не підписана начальником фінансової служби військової частини, відсутня печатка, яка повинна засвідчувати підпис відповідної посадової особи, яка склала вказану довідку.

Твердження апелянта про те, що в період проведення службового розслідування інженер технічної частини старший лейтенант ОСОБА_6 , який підписав довідку, виконував обов`язки начальника служби і мав відповідні повноваження на підпис такої довідки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідачем жодних доказів про те, що така особа виконувала у спірний період такі повноваження надано не було.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Пунктом 23 наказу Міністра оборони України від 14.08.1995 у №201, визначено, що командир військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем, який притягується до матеріальної відповідальності.

Наказ про притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності доводиться до відома винної особи під розписку (а.с. 46).

Однак, командир військової частини НОМЕР_1 в порушення п. 23 вказаного Наказу бесіду з молодшим сержантом ОСОБА_1 особисто не провів, доказів проведення вказаної бесіди до суду не надав.

При цьому, характер та підстави службового розслідування за фактом порушення військовослужбовцем службової дисципліни та службового розслідування у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди не є тотожними.

Таким чином, притягнення позивача до матеріальної відповідальності в межах службового розслідування по факту порушення ним службової дисципліни, не може бути пов`язане з підставами притягнення до матеріальної відповідальності в межах службового розслідування за фактом виявлення заподіяння матеріальної шкоди, оскільки до призначення такого службового розслідування факт заподіяння матеріальної шкоди вже повинен бути встановлений.

Пунктом 25 наказу Міністра оборони України від 14.08.1995 № 201 встановлено порядок утримання грошового нарахування, яке проводиться за наказом про відшкодування заподіяної шкоди.

Утримання проводиться щомісячно у розміру 20%, а у разі відшкодування шкоди, заподіяної розкраданням, умисного пошкодження військового майна - в розмірі 50% місячного грошового забезпечення (а.с. 47).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 2000 року №748 «Про затвердження Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України» визначено наступні терміни - нестача військового майна - перевищення кількісних показників обсягу військового майна за даними облікових документів над даними про його фактичну наявність, установленими під чає інвентаризації.

Так, метою проведення інвентаризації є встановлення фактичної наявності військового майна, його якісного стану (категорійності) і комплектності, виявлення обсягів нестачі, надлишку и надлишкового військового майна, а також відображення результатів інвентаризації в інвентаризаційних описах або відомостях наявності та якісного стану майна (далі - інвентаризаційний опис).

Пунктом 20 вказаного Положення визначено, що результати інвентаризації за кожним видом військового майна відображаються у інвенаризаційному описі окремо за місцезнаходженням цього майна і за матеріально відповідальними особами.

Згідно з пунктом 21 такого Положення інвентаризаційний опис складається в двох примірниках (у разі заміни матеріально відповідальної особи - в трьох), які підписуються головою і усіма членами інвентаризаційної комісії, а також матеріально відповідальною особою та командиром (начальником) підрозділу, де проводилася інвентаризація.

З матеріалів справи вбачається, що військовою частиною НОМЕР_1 інвентарізація майна, нестача якого на суму 7520 грн 21 коп. була встановлена відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2018 року №4 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна зв`язку виявлено під час приймання - передачі апаратної П-244ТМ» не проводилася, інвентаризаційна відомість не складалася, підпис матеріально відповідальної особи відсутній.

Доводи апелянта про те, що апаратна у період з 01.09.2017 по 25.10.2017 перебувала у районі навчань, начальником якої і був позивач, тому перед проведенням навчання все майно було в наявності колегія суддів вважає помилковими, оскільки інвентаризація майна, нестача якого була виявлена, як вже встановлено вище, перед навчанням не проводилась.

У відповідності до п. 2 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Таким чином, при застосуванні стягнення у вигляді притягнення до матеріальної відповідальності відповідачем не враховано суть діяння, обставини його скоєння та не доведено вину особи, що полягала би у розкраданні, пошкодженні, втраті чи незаконному використанню військового майна, погіршенню або заниженню його цінності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності спростовується вище встановленими обставинами справи, тому наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основаної діяльності) від 05.01.2018 № 4 слід визнати протиправним та скасувати.

Разом з тим, вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 незаконно утриманого грошового забезпечення на суму 7520 (сім тисяч п`ятсот двадцять) грн 21 коп., також підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вищевказаних, які судом задоволено.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 29 травня 2018 року.