Справа № 802/390/18-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

24 травня 2018 р. Справа № 802/390/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко Оксани Василівни,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника третьої особи 1: ОСОБА_3,

представника третьої особи 2: ОСОБА_4,

представника третьої особи 3: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: засновник Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" ОСОБА_5 до Селищанської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, Фермерське господарство "Зерно-А" про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: засновник Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" ОСОБА_5 до Селищанської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, Фермерське господарство "Зерно-А" про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалами від 13.03.2018, 17.04.2018 та 27.04.2018 підготовче засідання відкладалось з підстав визначених ст. 205 КАС України.

Ухвалою від 24.05.2018 судом допущено заміну первинного позивача - засновника ТОВ "Селищанське" ОСОБА_5 на належного - ТОВ "Селищанське".

Також, в судовому засіданні 24.05.2018 судом усною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання, залучено до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: засновника ТОВ "Селищанське" ОСОБА_5

Крім того, в судовому засіданні 24.05.2018 представником ТОВ "Селещанське" заявлено клопотання про поновлення процесуального строку для звернення до суду з даним адміністративним позовом. Мотиви якими позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строків звернення до суду наведені у поданому до суду клопотанні від 16.05.2018за вх. №19651. Так, в обґрунтування поважності причин пропуску шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду про скасування рішення Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області № 155 від 09.12.2016 року, позивач вказує, що ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності три роки, який на час звернення до суду з даним позовом не сплинув.

Крім того, позивач вказав, що у листопаді 2017 року ТОВ „Селищанське" ознайомилось з рішеннями Рівненського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 у справах № 902/568/17, № 902/569/17, № 902/570/17 предметом, яких було поновлення терміну дії Договорів оренди спірних земельних ділянок та визнання цих Договорів оренди поновленими на тих самих умовах. У цих рішеннях суд, зокрема, дійшов висновків, що Селищенська сільська рада не мала повноважень для розпорядження спірними земельними ділянками, діяла не у тому порядку та спосіб, які визначені законом. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що звертаючись в господарські суди, ТОВ «Селищанське» намагалось відстояти свої права як орендаря вказаних земельних ділянок і вважало, що даний спосіб захисту є вірним і приведе до відновлення порушеного права. Відтак, очевидним є те, що ТОВ «Селищанське» вчиняло активні дії щодо захисту власних прав та інтересів проте в судах господарської юрисдикції, а не адміністративної. Враховуючи складність даних правовідносин ТОВ «Селищанське» не змогло визначити вірно вид судочинства з самого початку та вірного відповідача в даній справ. Тільки після відмови в задоволенні вказаних позовів та розгляду вказаних вище справ в апеляційному та касаційному порядку ТОВ «Селищанське» довідалось, що єдиний можливим способом захисту залишилось - оскарження рішення про передачу ділянок в оренду в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, лише в кінці листопада 2017 року ТОВ „Селищанське", а саме 21.11.2018, після винесення постанов Рівненським апеляційним господарським судом у вищевказаних справах, впевнилось в тому, що необхідно відстоювати свої законні права та інтереси в порядку адміністративного судочинства, спрямовуючи свої позовні вимоги саме до Селищанської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

В свою чергу, представником відповідача та представником третіх осіб 2, 3 подано спільне клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропущення шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом (вх. № 21061 від 24.05.2018).

Обґрунтовуючи подане клопотання представники відповідача та третіх осіб 2, 3 зазначили, що в даному випадку зі сторони ТОВ «Селищанське» відбувається зловживання правом на звернення до суду з відповідним адміністративним позовом, адже, згідно ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області від 28.12.2016 було відкрито провадження по справі за позовом ТОВ «Селищанське» до Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області № 155 від 09.12.2016 року, треті особи, які не заявляють вимог - Тиврівська районна державна адміністрація, гр. ОСОБА_6, фермерське господарство «Зерно-А».

Проте, позовна заява ТОВ «Селищанське» до Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, державного реєстратора Тиврівської РДА, третіх осіб гр. ОСОБА_6 та ФГ «Зерно-А» про визнання недійсним договору оренди та скасування рішення Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області № 155 від 09.12.2016 року було залишено без розгляду.

Згодом ТОВ «Селищанське» з метою захисту своїх прав звернулось вже до господарського суду з позовними заявами до Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, державного реєстратора Тиврівської РДА, третіх осіб гр. ОСОБА_6 та ФГ «Зерно-А» про визнання недійсним договору оренди та скасування рішень про державну реєстрацію речового права, в яких вважали спірне рішення № 155 від 09.12.2016 року нікчемним.

Таким чином, на переконання представників відповідача та третіх осіб 2, 3 керівнику та представникам ТОВ «Селищанське» було відомо про оскаржуване рішення ще в грудні 2016 року, і нібито не повідомлення конкретно учасника товариства - ОСОБА_5 про рішення Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області № 155 від 09.12.2016 не може слугувати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання представника позивача підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що початком строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Предметом оскарження у даній справі є зокрема, рішення Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області № 155 від 09.12.2016 "Про передачу в оренду земельних часток-паїв, що входять до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини".

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Водночас, питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що ст. 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В рішенні від 27 червня 2000 року у справі «Ілхан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду суд зважає на те, що позивачем досить тривалий час вчинялись дії щодо відновлення порушених (на переконання позивача) прав та інтересів ТОВ "Селищанське" щодо користування земельними ділянками, які перебували у користуванні позивача на праві оренди, а саме шляхом звернення у грудні 2016 року до Тиврівського районного суду Вінницької області, та в подальшому у 2017 році до Господарського суду Вінницької області.

При цьому, як пояснив в судовому засіданні представник позивача, лише після ознайомлення із змістом повного тексту постанови Верховного Суду від 04 квітня 2018 року прийнятої у справі за позовом № 902/568/17 Товариства з обмеженою відповідальністю "Селищанське" до Тиврівської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів: Селищанська сільська рада, ОСОБА_6 про продовження договору оренди та зобов'язання до вчинення дій, в якій, окрім іншого, товариству було вказано на невірно обраний спосіб захисту порушених прав, товариство змогло вірно визначити вид судочинства в якому йому слід здійснювати захист своїх прав та інтересів, а також остаточно змогло визначити належного відповідача.

Таким чином, виходячи з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, суд вважає, що наведені представником позивача в судовому засіданні причини, які зумовили звернення до суду з даними позовом із пропуском строку звернення є поважними, а відтак пропущений з поважних причин строк звернення до суду підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 121, 122, 241-243, 248, 256 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду задовольнити.

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю "Селищанське" строк звернення до суду з адміністративним позовом до Селищанської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, Фермерське господарство "Зерно-А" про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 КАС України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 293 КАС України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна