Справа № 808/3878/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2018 рокусправа № 808/3878/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Мельник В.В.

судді: Сафронова С.В. Чепурнов Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі
апеляційну скаргуУправління державної міграційної служби України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року (суддя - головуючий Татаринов Д.В.) у адміністративній справі
за позовомОСОБА_1
до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області
проскасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області(далі - Відповідач), в якому просила скасувати рішення Відповідача від 13 листопада 2017 року №2301/03-25347 про скасування дозволу на імміграцію в Україну (а.с. 4-7).

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року відкрито провадження по справі №808/3878/17(а.с. 2).

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначила, що Відповідачем необґрунтовано прийнято рішення від 13 листопада 2017 року №2301/03-25347, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий їй 20 серпня 2003 року, чим порушено її право на в'їзд в Україну та проживання зі своїм чоловіком. Окрім цього, Позивач звернула увагу на той факт, що вона 14 років законно перебуває на території України, за увесь цей час сплачувала податки, отримала ідентифікаційний код у податковому органі та оформила пенсійне посвідчення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року у справі №808/3878/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій областіпро скасування рішення - задоволено (а.с. 63-64).

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, уповноважений державний орган перевіряв надані Позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі, не було встановлено і подання недостовірних даних, у зв'язку із чим позивача було документовано посвідкою на постійне проживання, що свідчить про протиправність дій Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області у прийнятті рішення від 13 листопада 2017 року №2301/03-25347 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Відповідач - Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 74-77).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що дозвіл на імміграцію в Україну громадянці Республіки Азербайджан ОСОБА_1 було надано на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» (як одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України), при цьому на момент звернення (у 2003 році) Позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, її чоловік ОСОБА_3 у громадянстві України не перебував.

Позивач - ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, у зв'язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, при цьому в даній справі вся необхідна інформація для видачі дозволу на імміграцію містилась безпосередньо у суб'єкта владних повноважень, що унеможливлювало подання неправдивих відомостей Позивачем.

Від Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з необхідністю представником Відповідача прийняти участь у судовому засіданні в іншій справі та у зв'язку з відсутністю фінансового забезпечення на відрядження в м. Дніпро. Порадившись на місці, з огляду на обмеженість строку розгляду судом апеляційної скарги, та з урахуванням не надання жодних доказів, які б свідчили про об'єктивну неможливість явки представника у судове засідання, колегія суддів ухвалила відмовити в задоволенні клопотання Відповідача.

Сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 липня 2003 року ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського РВ УМВС України в Запорізькій області з заявою про надання дозволу імміграцію в Україні, яка має чоловіка громадянина України.

За результатом розгляду даної заяви та поданих Позивачем документів, УМВС України в Запорізькій області прийнято висновок від 20 серпня 2003 року про залишення на постійне проживання в Україні ОСОБА_1.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» громадянці Республіки Азербайджан ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію, про що документовано посвідкою на постійне проживання в Україні від 30 вересня 2003 року серія ЗП №1070, терміном безстроково.

Позивачка звернулась до Вознесенівського РВ у місті Запоріжжі УДМС в Запорізькій області з заявою про обмін посвідки на постійне місце проживання, у зв'язку з непридатністю до користування.

Після чого Вознесенівським РВ у місті Запоріжжі УДМС в Запорізькій області, для проведення перевірки, отримано з архіву УДМС України в Запорізькій області справу про залишення в Україні на постійне місце проживання № 57539.

За результатами перевірки документів Управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області 13 листопада 2016 року складено висновок, в якому зазначено про необхідність скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1, оскільки на момент подання заяви та оформлення дозволу на імміграцію в України її чоловік ОСОБА_4 у громадянстві України не перебував.

На підставі зазначеного висновку управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області прийнято оскаржуване рішення від 13 листопада 2017 року № 2301/03-25347 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Визнання протиправним рішення Відповідача від 13 листопада 2017 року № 2301/03-25347 про скасування дозволу на імміграцію в Україну і було предметом судового розгляду в даній справі.

Надаючи правову оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що 30 вересня 2003 року УМВС України в Запорізькій області видано громадянці Республіки Азербайджан ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання від 30 вересня 2003 року серія ЗП №1070, терміном безстроково.

При цьому, слід зазначити, що при наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянці Республіки Азербайджан ОСОБА_1 відповідний орган проводив перевірки підстав її залишення на постійне проживання на території України та, не виявивши підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, документував посвідками.

Статтею 1 Закону України «Про імміграцію» визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Статтею 12 Закону України «Про імміграцію», визначено підстави для скасування дозволу на імміграцію. Так, дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

З матеріалів справи вбачається, що з боку Позивача не було допущено порушень при подачі документів для отримання дозволу на імміграцію в Україну: не було подано свідомо неправдивих відомостей, документи не містять недостовірних даних та не є підробленими.

Посилання представника Відповідача щодо неправдивих відомостей відносно дітей позивача, не можуть бути прийнятті колегією суддів до уваги, оскільки наявність (або відсутність) їх громадянства не було підставою для видачі посвідки у 2003 році.

Згідно до матеріалів справи колегією суддів встановлено, що у заяві Позивача про отримання дозволу визначено громадянство чоловіка за Азербайджанською республікою, але також прийнято до уваги наявність довідки № 5 про реєстрацію ОСОБА_4 громадянином України.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що навіть у разі допущення міграційними органами помилки при прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію, за умови відсутності факту подання заявником (позивачем) свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, Позивач не повинен нести відповідальність за помилки допущені з боку міграційних органів.

Відповідачем до суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених підпунктом 1 пунктом 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" та були б підставою для скасування наданого Позивачу дозволу на імміграцію.

Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі, не було встановлено і подання недостовірних даних, у зв'язку із чим позивача було документовано посвідкою на постійне проживання.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року у справі № 808/3878/17 необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року у справі № 808/3878/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 25 травня 2018 р.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов