Справа № 815/5780/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/5780/16

Категорія: 8.2.3 Головуючий у суді І інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчука В.О. , Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року по справі за позовом державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 25000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 25000,00 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь бюджету заборгованість по транспортному податку в сумі 25000 грн.

ОСОБА_3 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 17 січня 2017 року по справі № 815/5780/16.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, знаходиться на обліку в Державній податковій інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

На ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб TOYOTA HIGHLANDER, 2011-го року випуску з об'ємом двигуна 3456 куб. см.

25.03.2016 року в зв'язку з несплатою в добровільному порядку податку позивач склав та направив на адресу відповідача податкову вимогу № 182-17 на суму 25000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на час розгляду справи сума заборгованості в розмірі 25000,00 грн. відповідачем не сплачена, наявні підстави для задоволення позовних вимог. Колегія суддів не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.2 цієї ж статті ПК України податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

В силу пункту 36.3 статті 36 ПК України податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

За змістом статей 37, 38 ПК України податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язують сплату ним податку та припиняється, зокрема, у зв'язку з його виконанням шляхом сплати в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, набуває статусу податкового боргу у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК.

Відповідно до пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України транспортний податок сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

За правилами пункту 59.1 статті 59 ПК України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Під час прийняття рішення колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), який набув чинності з 01 січня 2015 року, ст. 267 ПК, якою передбачено сплату транспортного податку, було викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, в редакції, чинный на момент виникнення спірних правовідносин, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

При цьому, транспортний податок належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені, зокрема ст.ст. 8, 10, 12 ПК України.

Так, згідно з п.п. 8.1, 8.3 ст. 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Положеннями пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Отже, транспортний податок, як місцевий податок, підлягав би сплаті у 2015 році виключно у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про його встановлення до 15 липня 2014 року.

При цьому, до спірних правовідносин не може бути застосовано положення п.п.12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України, оскільки до 31.12.2014 року відповідний транспортний податок на справлявся.

Враховуючи те, що рішення яким запроваджено транспортний податок прийнято після 15.07.2014, то застосування його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто, не раніше 2016 року.

Положеннями п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 71-VIII, органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також, вказаною нормою права було установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Разом з цим, Закон № 71-VIII не передбачав, що до рішень органів місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку не застосовуються правила, зазначені у ст. 12 ПК.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу транспортного податку у 2015 році.

Аналогічна правова позиція наведена в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 30 серпня 2016 року по справі №826/22028/15, від 07 липня 2017 року у справі №826/10080/16.

Предметом позову по справі № 815/5780/16 є стягнення податкового боргу за податковою вимогою від 25.03.2016 р. № 182-17, яку визнано протиправною та скасовано Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року по справі № 815/4850/17.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2018 року вказану вище Постанову суду першої інстанції залишено без змін. Тобто рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, - судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 238 КАС України, - суд закриває провадження у справі щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб'єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб'єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року по справі № 815/5780/16 слід скасувати та провадження по справі закрити.

Керуючись ст.ст. 272, 283, 311, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року по справі № 815/5780/16, - скасувати.

Провадження по справі № 815/5780/16, - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

суддя-доповідач: Семенюк Г.В.
судді: Потапчук В.О. Шеметенко Л.П.