Справа № П/811/466/18
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року справа № П/811/466/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Петренко О.С.

за участю секретаря судового засідання Толстової О.І

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - клопотання без участі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес"

до відповідача: Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Прогрес" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №1 від 24.01.2018 року щодо збільшення суми грошового зобовязання з ПДВ у розмірі 486993,00 грн., в тому числі: 389594,00 грн. - основного платежу та 97399,00 грн. штрафних санкцій.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями й мотивує позовні вимоги тим, що вказані рішення порушують права позивача, суперечать діючому законодавству, прийняті на основі необґрунтованих висновків перевіряючого податкового органу.

Позивач вважає, що висновки акту перевірки є необґрунтованими і незаконними, та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях, що в свою чергу, не підтверджені належними документами. Як наслідок, штрафні (фінансові) санкції застосовані згідно спірних податкових повідомлень-рішень, є неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідачем подано письмовий відзив на позов, в якому вимоги позивача не визнаються в повному обсязі та зазначається, що прийняття оскаржуваного рішення обумовлено порушенням податкового законодавства, що виявлені під час перевірки, а тому рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечив в повному обсязі /а.с.218/.

На підставі ч. 3 ст. 243 КАС України, в судовому засіданні 23.05.2018 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено. Про що сторонам оголошено в судовому засіданні після проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності на підставі наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

ТОВ "Прогрес" зареєстроване в якості юридичної особи 16.04.1998 року (а.с.130-138).

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.131).

Досліджуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

На підставі наказу №1533 від 16.11.2017 року посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Прогрес" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 року, за результатами якої складено акт перевірки №419/11-28-14-01/05526770 від 20.12.2017 року /а.с.10-35/.

В акті перевірки податковим органом, серед інших, зафіксовано наступні порушення:

- п.198., п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 389594,00 грн. (в тому числі за вересень 2015 року 6404,00 грн., за листопад 2016 року на суму 360987,00грн., за січень 2017 року в сумі 1837,00грн., за вересень 2017 року в сумі 20666,00 грн.).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення №1 від 24.01.2018 р., яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 486993,00 грн., в тому числі за основним платежем 389594,00грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 97399,00 грн. /а.с.36/.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Суд, зазначає, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3. ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм, право на віднесення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Отже, наявність податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку на додану вартість, не є єдиною умовою формування податкового кредиту. При цьому будь-які документи, складені на підтвердження факту здійснення окремої господарської операції, набувають статусу документа за своїм суттєвим навантаженням лише у разі фактичності здійснення господарської операції, з приводу якої складається відповідний документ. Тобто, зміст господарської операції превалює над її формою.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.44.1. ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 2.1., 2.2. "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Досліджуючи спірні правовідносини, суд встановив, що висновки відповідача, наведені ним в акті перевірки, ґрунтуються на встановлених відповідачем фактах, які в цілому свідчать про безтоварність господарських операцій, що здійснювались між позивачем та його контрагентами, на підставі яких були сформований податковий кредит з податку на додану вартість.

Отже, під час розгляду справи, суду належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню судом підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ "Прогрес" є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійний культур (а.с.131).

Так, в судовому засіданні, представник позивача зазначав, що підприємством було укладено ряд договорів постачання товарів, з метою їх подальшої реалізації іншим субєктам господарювання.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що під поставкою (транспортуванням) розуміються будь-які операції, які передбачають передачу прав власності на такі товари (тобто коли має місце операція з відчуження майна з переходом права володіння користування та розпорядження).

Тобто поставка - це матеріально-технічне постачання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання та їх подальша реалізація з метою отримання економічно-вигідного зиску та отримання прибутку.

По взаємовідносинам з ТОВ "Зерно-Трест" судом встановлено наступне.

Між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Зерно-Трест" (постачальник за договором) укладено договір поставки №1/38141181 від 20.04.2016р. Відповідно до умов даного договору Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити у відповідності з умовами даного договору товар: насіння кукурудзи "Адевей" Лімагрейн та насіння соняшнику «LG5452» Лімагрей (а.с.45).

У відповідності з умовами укладеного договору позивачем отримано обумовлений товар згідно рахунків фактур (а.с.50,224), видаткових накладних (а.с.63-64) та товарно транспортних накладних (а.с.62). Разом з вказаними первинними документами ТОВ "Зерно-Трест" надано позивачеві сертифікати на насіння /а.с.52-55/.

Оплата отриманого товару підтверджується копіями платіжних доручень /а.с.56-59/.

ТОВ "Зерно-Трест" за фактом передачі товару у власність ТОВ "Прогрес" було складено податкову накладну № 21 від 21.04.2016р. на суму 2260980,00грн., у т.ч. ПДВ 20% - 376830,00 грн., № 42 від 18.07.2016 року на суму 39960,00 грн., в тому числі ПДВ -6660,00 грн. /а.с.60-61/, які зареєстровані у встановленому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що придбане позивачем насіння соняшнику та кукурудзи використано у власній господарській діяльності як посівний матеріал, що підтверджено долученими до матеріалів справи копіями первинних документів, а саме: актами про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за квітень, травень 2016 року /а.с.66-69/, формами державних статистичних спостережень №4-сг «Посівні площі с/г культур» пі урожай 201 року та під урожай 2017 року /а.с.70-75/, актами витрат насіння і садивного матеріалу за травень 2016 року та за квітень 2017 року /а.с.76-78/, формами державних статичних спостережень №29-сг «Звіт про площі та валові збори с/г культур, плодів, ягід і винограду» на 01 грудня 2016 року та на 01 грудня 2017 року /а.с.79-90/, реєстрами на приймання кукурудзи з поля ТОВ «Прогрес» за жовтень, листопад 2016 року /а.с.91-92/, реєстрами на приймання соняшнику з поля ТОВ «Прогрес» за серпень, жовтень та листопад 2016 року /а.с.93-95/, актами на сортування та сушіння продукції рослинництва за вересень, листопад 2016 року/а.с.96-97/, формою державного статистичного спостереження №50-сг «звіт про основні економічні показники роботи с/г підприємства» за 2016 рік /а.с.98-102/, реєстрами на приймання кукурудзи з поля на корнаж ТОВ «Прогрес» за жовтень 2017 року /а.с.103-104/.

По взаємовідносинам з ТОВ "Еліт- Сервіс 2012" судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 14.07.2015 року ТОВ "Еліт Сервіс 2012" надав позивачу рахунок №63 від 14.07.2015 року на оплату товару (форсунки 7110 з протикраплинним пристроєм та перехід на 1/2 , в кількості 120 шт.), загальна вартість товару становила 27600,48 грн., в тому числі ПДВ 4600,08 грн. /а.с.39/.

У відповідності з умовами укладеного договору позивачем отримано обумовлений товар згідно видаткової накладної №69 від 06.08.2015року /а.с.44/ та обліковано на підприємстві, відповідно до витягу з переліку основних засобів ТОВ "Прогрес" /а.с.45/.

Оплата отриманого товару підтверджується копіями платіжних доручень /а.с.40-41/

ТОВ "Еліт Сервіс 2012" за фактом передачі товару у власність ТОВ "Прогрес" було складено податкову накладну №50 від 15.07.2015р. на суму 14999,94 грн., у т.ч. ПДВ 20% 2499,99 грн. та №54 від 06.08.2015 року на суму 12600,54 грн., в тому числі ПДВ 2100,09 грн. (а.с.42-43), які зареєстровані у встановленому порядку, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що поставлений ТОВ "Еліт-Сервіс 2012" товар (форсунки 7110 з протикраплинним пристроєм та перехід на 1/2 , в кількості 120 шт.) використаний позивачем у власній господарській діяльності, а саме в системі кондиціонування (вентиляції і зрошення) корівника №4, який знаходиться на балансі ТОВ "Прогрес". Даний факт підтверджено, зокрема наступними первинними документами: витягом з переліку основних засобів ТОВ "Прогрес" станом на 01.01.2016 р. /а.с.45/,формами державних статичних спостережень №24-сг "Стан тваринництва" на 01.07.2015 року на 01.08.2015року /а.с.46-47/, лімітно забірною карткою №25 від 07.08.2015 року на отримання матеріальних цінностей /а.с.48/.

Враховуючи вищенаведений аналіз наявних у матеріалах справи первинних документів, що були надані позивачем, судом вбачається, що позивачем під час проведення документальної перевірки та в ході розгляду даної справи в суді, були надані документи, зокрема, первинні, які підтверджують наявність зв'язку таких операцій з господарською діяльністю ТОВ "Прогрес".

Щодо тверджень контролюючого органу про те, що вищеперелічені контрагенти позивача не могли фактично здійснювати господарські операції, передбачені умовами договору, у звязку з відсутністю необхідних транспортних засобів та майна, недостатньої чисельності трудових ресурсів необхідних для виконання робіт (послуг), суд зазначає таке.

Відповідно до висловленої Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 18.09.2013р. по справі №К/9991/55382/12 правової позиції, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобовязань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

Платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обовязки, не передбачені чинним законодавством.

Отже, в судовому засіданні доведено фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, суми по яких позивачем включені до складу податкового кредиту.

Дослідивши надані до суду первинні документи, суд встановив, що останні складені відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

За таких обставин, факт здійснення господарських операцій підтверджується позивачем належним чином оформленими первинними та розрахунковими документами, що згідно з ст.198 Податкового кодексу України, свідчить про належне формування позивачем на підставі цих первинних документів податкового кредиту з податку на додану вартість.

Податковий кодексу України не ставить право на податковий кредит в залежність від обовязкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобовязань контрагентом.

Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбання товару (послуги) не безпосередньо до Бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товару (послуг), який у складі вартості придбаного товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобовязання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника.

Дана позиція відповідає практиці Верховного Суду України у подібних правовідносинах (постанова від 11.12.2007 р., справа № 21-137во06), де ВСУ дійшов висновку про те, що у разі невиконання контрагентом зобовязання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Така позиція також узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "Булвес" проти Болгарії" (2009 рік, заява № 3991/03) визнано, що платник податку на додану вартість не має нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Із матеріалів справи вбачається, що зазначені вище договори(письмові та усні) були спрямовані на реальне настання правових наслідків та набуття сторонами цивільних прав та обов'язків, що обумовлені ними.

А саме, контрагенти позивача передали товар, а позивач їх прийняв, здійснив його оплату на користь контрагентів, відповідно до платіжних документів.

Матеріалами справи доведений факт дійсного виконання позивачем та його контрагентами господарських угод. Позивач не мав підстав вбачати в діяльності зазначених контрагентів протиправності, так як на час дії угод контрагенти позивача були зареєстровані в установленому порядку як платники ПДВ, мали право виписувати та надавати податкові накладні, не були виключені із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що господарські операції між позивачем та його контрагентами були спрямовані на настання реальних наслідків та спричинили реальні зміни майнового стану платників податків. Доказів на спростування таких висновків відповідачем до суду не було надано.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем, в установленому порядку, не доведені факти невідповідності задекларованих у податковому обліку результатів господарської операції позивача фактичним обставинам здійснення господарських операцій з його контрагентами, внаслідок чого, відповідні податковий кредит та валові витрати, слід вважати такими, що сформовані позивачем правомірно.

При цьому, судом встановлено наступне.

Так, в липні 2015 року підприємством до складу податкового кредиту включено суму ПДВ в сумі 1504,00 грн. по податковій накладній від 17.07.2015 року №144, виписаній ТОВ «Енджой Інвест». Під час судового розгляду встановлено, що в порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України підприємством двічі віднесено до складу податкового кредиту в липні 2015 року суму ПДВ в розмірі 1504 грн.

Позивач під час розгляду справи, не заперечував проти допущеного порушення, а тому у вказаній частині позовних вимог слід відмовити.

З урахуванням норм ч.3 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог адміністративного позову. З огляду на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, були прийняті відповідачем не на підставі законів України, необґрунтовано, їх слід визнати протиправними та скасувати в частині.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, здійснені позивачем документально підтверджені витрати на оплату судового збору у сумі 7048,00 грн. підлягають стягненню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №1 від 24.01.2018 року у частині щодо збільшення суми грошового зобовязання з ПДВ у розмірі 485112 грн., в тому числі: 388090 грн. - основного платежу та 97022 грн. штрафних санкцій.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" ( код-05526770 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 7048,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено та підписано 30.05.2018 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_2