Справа № 800/31/17
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2018 року

Київ

справа №800/31/17

адміністративне провадження №П/9901/299/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т. Г.,

суддів - О. В. Білоуса, Бевзенка В.М., Шарапи В.М., Смоковича М.І.

за участю:

секретаря судового засідання: Головко О.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Карлаша Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним та скасування рішення,-

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 23 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Вищого адміністративного суду України з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) від 17 листопада 2016 року №1908/дп-16 про внесення подання до Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Печерського районного суду міста Києва.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що підставою для відкриття стосовно неї дисциплінарної справи стало звернення народного депутата ОСОБА_4, в якому заявник повідомляє про скасування в апеляційному порядку 6 судових рішень, прийнятих ОСОБА_3 в період з листопада 2013 року по квітень 2014 року.

Не заперечуючи того, що право на звернення зі скаргою на поведінку судді, яка може мати наслідком притягнення до дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі такі факти, позивач зазначає, що за наявною у неї інформацією, жоден із учасників зазначених судових проваджень до заявника - народного депутата ОСОБА_4 не звернувся.

Щодо скасованих судових рішень, які стали підставою для звернення до ВККС із вищевказаною заявою, позивач зазначає, що вони були прийняті із врахуванням всіх встановлених обставин у справі, на підставі приписів національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини. Серед основних причин скасування Апеляційним судом м.Києва даних рішень є різна оцінка доказів.

Крім того, позивач зазначає, що скасування чи зміна судового рішення не тягне за собою дисциплінарної відповідальності, крім випадків, коли порушення допущено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов'язків.

Докази, які підтверджують неналежне ставлення позивача до службових обов'язків чи умисне порушення нею норм права при винесенні вищевказаних судових рішень, відсутні, що свідчить про необґрунтованість застосування щодо неї найбільш суворого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади судді.

ОСОБА_3 також зазначає, що права осіб, щодо яких прийняті дані рішення, не зазнали істотних порушень, що, в свою чергу, свідчить про відсутність тяжких наслідків, спричинених їх прийняттям.

3. Відповідач - Вища кваліфікаційна комісія суддів України заперечила проти позову, зазначивши, оскаржуване рішення ВККС прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України та законами України, з дотриманням процедури та передбачених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв для його прийняття.

4. Дане рішення містить визначені законом, положеннями та умовами підстави для його прийняття, а також мотиви, з яких ВККС дійшла до висновку про наявність підстав для внесення подання до Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Печерського районного суду міста Києва.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Указом Президента України від 23 серпня 2012 року №484/2012 ОСОБА_3 призначено на посаду судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області на п'ять років.

6. В подальшому, Указом Президента України від 23 травня 2013 року №301/2013 позивача переведено у межах п'ятирічного строку на посаду судді Печерського районного суду м.Києва, де вона працює на даний час.

7.Рішенням ВККС від 4 червня 2015 року №1475/дп-15 відкрито дисциплінарну справу відносно ОСОБА_3 за зверненням народного депутата ОСОБА_4 від 13.06.2015р., яке отримане ВККС 16.06.2015р.

8. Підставою для відкриття дисциплінарного провадження стало встановлення факту недотримання ОСОБА_3 норм права та неналежна поведінка судді, результатом чого стало скасування низки судових рішень у справах, що перебували у її провадженні, зокрема:

- ухвали від 5 квітня 2014 року за результатами розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5;

- ухвали від 24 квітня 2014 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6;

- ухвали від 11 березня 2014 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7;

- ухвали від 11 листопада 2013 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ТОВ «Карбон ЛТД», ОСОБА_9, про відшкодування шкоди;

- ухвали від 22 січня 2014 року про повернення позовної заяви ОСОБА_10 до АТЗТ «ДВК» про визнання майнових прав на об'єкт;

- рішення від 5 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про стягнення аліментів.

9. Звернення народного депутата України ОСОБА_13 з аналогічними доводами також було надіслано до ВККС згідно з рішенням Вищої ради юстиції від 4 лютого 2016 року.

10. Перевіривши викладені у вищезазначеному зверненні обставини та дослідивши пояснення ОСОБА_14Х щодо викладених у ньому обставин, Вища кваліфікаційна комісія суддів України дійшла висновку про допущення позивачем поведінки, що порочить звання судді та підриває авторитет судової влади в Україні.

11. Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, Комісія зазначила встановлення факту недотримання ОСОБА_3 норм права та неналежна поведінка судді, результатом чого стало скасування низки судових рішень у справах, що перебували у її провадженні.

Зокрема, в оскаржуваному рішенні від 17 листопада 2016 року Комісія встановила наступні обставини.

4 квітня 2014 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання заступника начальника третього слідчого відділу слідчого управління Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_15 про застосування до ОСОБА_5, який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 365 Кримінального кодексу України (в редакції від 07.04.2011), пунктами 1,5, 12 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

12. 5 квітня 2014 року слідчий суддя Гладун Х.А. постановила ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого управління Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_15 та застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання у період доби з 23.00 до 07.00 наступної доби.

13. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року зазначену ухвалу слідчого судді скасовано та постановлено нову, якою клопотання слідчого стосовно взяття під варту підозрюваного ОСОБА_5 задоволено та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 1 червня 2014 року.

Позивач, посилаючись на норми Кримінального процесуального кодексу України та практику Європейського суду з прав людини, зазначила, що відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вона виходила з того, що стороною обвинувачення жодним чином не було обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м'яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, а слідчі дії неможливо буде вчинити без тримання підозрюваного під вартою.

Крім того, ОСОБА_3 зауважила, що після обрання нею такого виду запобіжного заходу підозрюваний сумлінно виконував покладені на нього процесуальні обов'язки, за першим викликом з'явився до суду апеляційної інстанції, нарікань з боку сторони обвинувачення щодо неналежної процесуальної поведінки не мав.

Разом з тим, Вища кваліфікаційна комісія суддів України під час розгляду дисциплінарної справи стосовно позивача дійшла висновку, що обираючи підозрюваному ОСОБА_5 вид запобіжного заходу, слідчим суддею Гладун Х.А. не оцінено у сукупності всіх фактичних обставин кримінального провадження та застосовано запобіжний захід, не пов'язаний з триманням підозрюваного під вартою, що у даному випадку, зокрема з огляду на очевидність наявних ризиків, не було співмірним з обставинами інкримінованого злочину та суворістю можливого покарання, встановленими ризиками у кримінальному провадженні, а також з відомостями про особу підозрюваного та його соціальні зв'язки.

До того ж, застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту лише у певний період доби, слідчий суддя Гладун Х.А. жодним чином не обґрунтувала достатності такого виду запобіжного заходу запобігти на початковому етапі досудового розслідування настання тих ризиків, наявність яких була встановлена суддею під час Розгляду клопотання слідчого.

14. В частині ухвали від 24 квітня 2014 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6, суд встановив наступні обставини.

23 квітня 2014 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС країни ОСОБА_16 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 Кримінального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Гладун Х.А. від 24 квітня 2014 року клопотання слідчого задоволено, строк тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою продовжено.

Прийняття даної ухвали позивач аргументує тим, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, які були наявними при вирішенні питання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Крім того, сторона обвинувачення наголошувала, що у строк, на який підозрюваному обрано запобіжний захід, неможливо завершити досудове розслідування, оскільки на теперішній час не виконані ухвали суду про затримання підозрюваного ОСОБА_17, з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який був співучасником інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення; не встановлено місцезнаходження підозрюваних ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, та ін.; не встановлено всіх інших осіб, причетних до вчинення злочину; не з'ясовано транспортні засоби, на яких пересувалися підозрювані та місця утримання потерпілих; не завершено проведення 6 комп'ютерно-технічних експертиз; 3 молекулярно-генетичних та 1 балістичної експертизи, в зв'язку з чим постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_23 від 18.04.2014 р. строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000089 продовжено до чотирьох місяців - до 27.06.2014 р.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 8 травня 2014 року зазначену ухвалу слідчого судді скасовано, клопотання слідчого задоволено частково, у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_6 відмовлено та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 21.00 до 7.00 години.

Апеляційний суд не ставив під сумнів обґрунтованість підозри, проте вважав, що наявність лише обґрунтованої підозри не може бути підставою для позбавлення свободи.

За результатами апеляційного провадження встановлено, що протягом періоду тримання під вартою з підозрюваним ОСОБА_6 не було проведено жодної слідчої чи процесуальної дії, за винятком тих, що були проведені в перші дні затримання.

Слідчий суддя, продовжуючи підозрюваному строк тримання під вартою, не перевірив факт наявності законних підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, оскільки останньому повідомлено про підозру у вчиненні злочину середньої тяжкості, а зі спливом більше ніж двох місяців слідчим не здобуто доказів того, що підозрюваний раніше судимий, ухилявся від органів досудового розслідування, перешкоджав встановленню істини у кримінальному провадженні.

15. Стосовно ухвали від 11 березня 2014 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 суд установив наступне.

11 березня 2014 року до Печерського районного суду м.Києва надійшло клопотанням слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_24 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України у кримінальному провадженні № 0000655 від 15.07.2013 р.

Ухвалою слідчого судді Гладун Х.А. від 11 березня 2014 року зазначене клопотання об'єднано для спільного розгляду з поданим 5 березня 2014 року клопотанням захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_25 про зміну запобіжного заходу.

Цього ж дня слідчим суддею Гладун Х.А. постановлено ухвалу, якою клопотання слідчого задоволено, підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до чотирьох місяців, тобто до 14 травня 2014 року. Одночасно підозрюваному ОСОБА_7 визначено запобіжний захід у вигляді застави в розмірі вісімдесяти мінімальних заробітних плат та на нього покладено обов'язки, передбачені частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначену ухвалу слідчого судді скасовано ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2014 року, клопотання слідчого задоволено частково, строк тримання ОСОБА_7 під вартою продовжено до 10 травня 2014 року. Також ОСОБА_7 визначено заставу в розмірі сорока мінімальних заробітних плат та на нього покладено передбачені частиною 5 статті 194 КПК України обов'язки.

Такого висновку апеляційний суд дійшов у зв'язку із неврахуванням слідчим суддею Гладун Х.А. вимог частини 1 статті 197 КПК України, відповідно до яких строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Фактично слідчий суддя продовжила строк тримання підозрюваного під вартою на 4 дні більше, аніж це дозволяє закон.

Окрім того, апеляційний суд вважав, що слідчим суддею Гладун Х.А. при визначенні розміру застави не було враховано майнового стану підозрюваного.

16. В частині, що стосується рішення від 5 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про стягнення аліментів судом встановлено наступне.

У провадженні судді Печерського районного СУДУ м. Києва Гладун Х.А. перебувала цивільна справа № 757/17830/13-ц за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_12 про стягнення аліментів на утримання спільної малолітньої дитини щомісячно до досягнення нею повноліття в розмірі 6000,00 грн. та на своє утримання до досягнення дитиною шести років у розмірі 2000,00 грн.

5 листопада 2013 року Печерський районний суд м. Києва у вказаній справі ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_11 задоволено. Стягнено із відповідача аліменти на утримання спільної із позивачем малолітньої дитини щомісячно до досягнення нею повноліття в розмірі 6000,00 грн. та на утримання позивача - ОСОБА_11 до досягнення дитиною шести років у розмірі 2000,00 грн.

ОСОБА_3 у позовній заяві зазначила, що приймаючи таке рішення, суд врахував положення ст. 182 Сімейного Кодексу України, та виходив з того, що відповідач має власний бізнес та займає керівні посади в двох установах; проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не заперечує; має іншу дитину та сплачує на її утримання аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно; відсутності доказів того, що майновий стан відповідача за період з грудня 2012 р. по липень 2013 р., коли ним сплачувалися аліменти на ім'я позивача в добровільному порядку в сумі 8000 грн. та аліменти на утримання сина ОСОБА_26, в сумі 1000 грн., погіршився; наявності належних відповідачу на праві власності трьох транспортних засобів та чотирьох об'єктів нерухомості, що стало підставою вважати про можливість відповідача утримувати свого сина на рівні, необхідному для його фізичного та духовного розвитку.

Зазначені вище обставини дали підстави також вважати, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачці, з якою проживає дитина, та яка несе витрати по утриманню дитини і на даний час не працює.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_27, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі щомісячно до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 6000 грн. та аліменти на утримання позивача в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитини ОСОБА_27 шести років.

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2014 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з ОСОБА_12 аліментів на утримання ОСОБА_11, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини змінено щодо розміру аліментів, який зменшено до 3000,00 грн. щомісячно.

Змінюючи рішення в частині розміру аліментів на утримання дитини, апеляційний суд дійшов висновку, що його ухвалено лише на підставі припущень позивача щодо можливості відповідача забезпечити виплату аліментів у розмірі 6000,00 грн.

З цього приводу ОСОБА_3 у позовній заяві зазначила, що аналіз рішення Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2014 р. дає підстави вважати, що апеляційним судом по іншому розцінено наявні у матеріалах справи докази. Зокрема, апеляційний суд дійшов висновку про неможливість прийняти до уваги наявні у справі медичні довідки, та дійшов до висновку, що належним доказом є виключно медичний висновок.

При цьому, як зазначає позивач, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.Суддя, розглядаючи справу, наділений певною свободою та повноваженнями щодо неупередженого встановлення та з'ясування обставин та власного розуміння фактів.

Вважає, що грубої необережності в даному випадку нею допущено не було, а тому притягнення її до дисциплінарної відповідальності у зв'язку із частковим скасуванням рішення від 05 листопада 2013 року здійснено необгрунтовано.

17. Щодо ухвали від 11 листопада 2013 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ТОВ «Карбон ЛТД», ОСОБА_9, про відшкодування шкоди судом встановлено наступне.

21.10.2013 р. в провадження Печерського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_8 до ОСОБА_9, Товариства з обмеженою відповідальністю «Карбон ЛТД» про відшкодування шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року під головуванням ОСОБА_3 відкрито провадження у вказаній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Карбон ЛТД» подало апеляційну скаргу з підстав недотримання судом правил підвідомчості.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року апеляційна скарга ТОВ «Карбон» задоволена частково, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2013 року скасовано, питання передано на новий розгляд.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року на підставі пункту 1 частини 2 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України у відкритті провадження у справі за позовом заяви ОСОБА_8 до ОСОБА_9, Товариства з обмеженою відповідальністю «Карбон ЛТД» про відшкодування шкоди - відмовлено.

В апеляційному, касаційному порядку дане судове рішення не оскаржувалося.

Разом з тим, у позовній заяві суддя Гладун Х.А. зауважила, що питання підвідомчості даного спору також могло бути вирішено нею після відкриття провадження у справі в порядку, передбаченому статті 205 ЦПК України.

18. Щодо ухвали від 22 січня 2014 року про повернення позовної заяви ОСОБА_10 до АТЗТ «ДВК» про визнання майнових прав на об'єкт суд встановив, що 21.01.2014 р. в провадження судді Гладун Х.А. надійшов позов ОСОБА_10 до Акціонерного товариства закритого типу «ДВК» про визнання майнових прав на об'єкт інвестування - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (нерухоме майно).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2014 року вказану позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду - за місцем знаходження об'єкту інвестування - однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Таку ухвалу суддя Гладун Х.А. постановила у зв'язку із застосуванням правил виключної підсудності цивільних справ, передбачених приписами частини 1 статті 114 ЦПК України, оскільки вважала, що заявлений ОСОБА_10 позов виник щодо нерухомого майна, яке не знаходиться у Печерському районі міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2014 року скасовано, питання передано на новий розгляд.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2014 року відкрито провадження у вказаній справі.

ОСОБА_3 у позовній заяві зазначила, що прийняття вказаної ухвали обумовлено усталеною (на час подачі позову) практикою Печерського районного суду м. Києва щодо позовів аналогічного характеру, пред'явлених до Акціонерного товариства закритого типу «ДВК», що підтверджується ухвалами суду в цивільних справах №№ 757/1606/14-ц, 757/1609/14-ц, 757/1748/14-ц, 757/1746/14-ц, 757/1744/14-ц, 757/1610/14-ц, 757/1607/14-ц, 757/1608/14-ц постановлених у січні 2014 р., копії яких долучені до матеріалів дисциплінарної справи.

З висновками Комісії про грубу недбалість та нехтування обов'язками судді, у зв'язку з невірним застосуванням правил виключної підсудності позивач не погоджується. Зауважує, що на час звернення позивача з позовом дане питання носило дискусійний характер, що підтверджується наведеними вище судовими рішеннями з аналогічних проваджень. Водночас, практика апеляційного суду з порушеного питання на той час була відсутня.

19. Рішенням Вища кваліфікаційна комісія суддів України від 17 листопада 2016 року №1908/дп-16 вирішено внести подання до Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Печерського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України.

Підставою для прийняття такого рішення, з огляду на встановлені Комісією фактичні обставини, стало допущення позивачем поведінки, що порочить звання судді та підриває авторитет судової влади в Україні.

Згідно з висновком, викладеним в даному рішенні, встановлені випадки скасування прийнятих ОСОБА_3 рішень свідчать про грубу недбалість та нехтуванням нею своїми обов'язками, що в цілому негативно впливає як на авторитет судової влади, так і на суспільну довіру до суду, оскільки за своїм змістом свідчать про невиконання суддею вимог закону прямої дії та неврахування під час розгляду справ фактичних обставин, що є очевидними.

20. Вважаючи дане рішення незаконним та таким, що порушує її права, позивач звернулась до суду із зазначеним позовом.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

21. Конституція України.

21.1 Стаття 1. Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права.

21.2 Стаття 8. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі й мають відповідати їй.

21.3 Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21.4 Стаття 126. Підставами для звільнення судді є:

1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров'я;

2) порушення суддею вимог щодо несумісності;

3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді;

4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням;

5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду;

6) порушення обов'язку підтвердити законність джерела походження майна.

21.5 Пункт 4 частини 1 статті 131. В Україні діє Вища рада правосуддя, яка ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

21.6 Пункт 161 розділу XV «Перехідні положення». До утворення Вищої ради правосуддя її повноваження здійснює Вища рада юстиції. Вища рада правосуддя утворюється шляхом реорганізації Вищої ради юстиції.

22. Кодекс адміністративного судочинства України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

22.1 Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

22.2 Стаття 6. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

23. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року.

23.1 Стаття 112. суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України, до яких відносяться:

1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров'я;

2) порушення суддею вимог щодо несумісності;

3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді;

4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням;

5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду;

6) порушення обов'язку підтвердити законність джерела походження майна.

23.2 Стаття 116. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.

23.3 Пункт 3 частини1 статті 106. Суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав допущення ним поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема, в питаннях моралі, чесності, непідкупності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

23.4 Пункт 1 частини 8 статті 109. Дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі: вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

23.5 Пункт 1 частини 9 статті 109. Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтування обов'язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

23.6 Стаття 92. Вища кваліфікаційна комісія суддів України є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. Порядок роботи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначається цим Законом.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України більшістю голосів від її складу, визначеного законом, затверджує регламент, що визначає порядок роботи Комісії в межах, установлених цим Законом.

23.7 Частина 2 статті 93. Вища кваліфікаційна комісія суддів України для здійснення своїх повноважень має право витребувати та одержувати необхідну інформацію від суддів, судів, Державної судової адміністрації України, органів суддівського самоврядування, інших органів та установ у системі правосуддя, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, об'єднань громадян та окремих фізичних осіб. Ненадання такої інформації на вимогу Комісії має наслідком відповідальність, установлену законом.

23.8 Частини 3, 4 статті 94. Організаційними формами діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі Комісії - залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом Комісії. Колегія Вищої кваліфікаційної комісії суддів України формується не менше ніж з трьох членів Комісії.

23.9 Стаття 98. Вища кваліфікаційна комісія суддів України затверджує Регламент, в якому регулюються відповідно до цього Закону процедурні питання її діяльності.

Засідання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, її палат та колегій проводяться відкрито, крім випадків, установлених законом.

Засідання Комісії, її палат є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу Комісії або палати відповідно.

Засідання колегії є повноважним, якщо у ньому беруть участь всі члени колегії.

Голова Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначає дату, час і місце проведення засідання Комісії, перелік питань, що виносяться на засідання, і не пізніш як за десять днів до засідання повідомляє про це особу, щодо якої має розглядатися питання, та оприлюднює цю інформацію на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (крім засідань з організаційних питань).

Голови палат Комісії визначають дату, час і місце проведення засідань відповідних палат, перелік питань, що виносяться для розгляду на засіданні, і не пізніш як за десять днів до засідання повідомляють про це осіб, щодо яких має розглядатися питання, та оприлюднюють цю інформацію на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Секретаріат Вищої кваліфікаційної комісії суддів України повідомляє про дату, час і місце проведення засідання відповідної колегії не пізніш як за десять днів до такого засідання осіб, щодо яких має розглядатися питання, та оприлюднює цю інформацію на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

23.10 Стаття101. Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у пленарному складі ухвалюється більшістю від установленого цим Законом складу Комісії. Голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої вирішується питання, та інших осіб, які не є членами Комісії.

Рішення палати Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ухвалюється більшістю від складу палати з урахуванням членів іншої палати в разі їх залучення до участі в розгляді відповідного питання.

Рішення колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ухвалюється більшістю голосів.

Палати та колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ухвалюють свої рішення від імені Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.

Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, палат та колегій Комісії викладаються у письмовій формі. У рішенні зазначаються дата і місце ухвалення рішення, склад Комісії (палати, колегії), питання, що розглядалося, мотиви ухваленого рішення.

Рішення підписується головуючим і членами Комісії (палати, колегії), які брали участь у його ухваленні.

24. Закон України «Про Вищу раду правосуддя» в редакції від 21 грудня 2016 року (набрання чинності - 5 січня 2017 року).

24.1 Пункт 4 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення». Вища рада правосуддя утворюється шляхом реорганізації Вищої ради юстиції.

24.2 Стаття 1. Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

24.3 Частина 1 статті 3. Вища рада правосуддя ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

24.4 Стаття 56. Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.

Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов'язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

25. Закон України «Про Вищу раду юстиції» від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час винесення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України оскаржуваного рішення.

25.1 Стаття 31. Вища рада юстиції за пропозицією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або за власною ініціативою вносить подання про звільнення суддів з посади до органу, який їх призначив або обрав.

Рішення щодо пропозицій про звільнення суддів за обставин, зазначених у пунктах 1-3, 7-9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, приймається на засіданні Вищої ради юстиції більшістю голосів її членів. У разі звернення судді з заявою про звільнення з посади за власним бажанням Вища рада юстиції вносить подання про звільнення судді з посади до органу, який його призначив або обрав, після попереднього з'ясування дійсного волевиявлення судді, чи не має місце сторонній вплив на нього або примус.

26. Регламент Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затверджений рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16.

26.1 Пункт 1.1. Розділ І. У своїй діяльності Комісія керується Конституцією України, Законом, цим Регламентом та іншими нормативно-правовими актами. Основними засадами діяльності Комісії є: верховенство права, законність, публічність, політична нейтральність, рівність прав учасників засідань, колегіальність ухвалення рішень, незалежність та неупередженість, об'єктивність, повне з'ясування обставин, обов'язковість рішень Комісії, право на оскарження рішень Комісії у передбачених Законом випадках.

26.2 Пункт 2.1 Розділ ІІ. Організаційними формами діяльності Комісії є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі - залежно від питань, визначених Законом та цим Регламентом.

Колегія, її склад визначаються рішенням Комісії.

26.3 Пункт 4.5 Розділ ІV. У разі неявки на засідання його учасника, належним чином повідомленого (запрошеного), або за відсутності у представника відповідних повноважень головуючий ставить на обговорення пропозицію щодо можливості розгляду питання за відсутності учасника засідання.27.4 Пункт 4.12 Розділ ІV. Результатом вирішення питань діяльності Комісії, віднесених Законом до її компетенції, а також вирішення питань організаційної діяльності Комісії та секретаріату є рішення.

27. Висновок №18 (2015) Консультативної ради європейських суддів «Позиція судової влади та її відносини з іншими гілками державної влади в умовах сучасної демократії».

27.1 Пункт 33. Судді повинні поводитися доброчесно як під час виконання своїх функцій, так і в особистому житті, відповідати за свою поведінку, якщо це входить до загальноприйнятих норм.

28. Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухвалена 17.11.2010 року

28.1 Розділ VIII «Етика суддів». Судді у своїй діяльності повинні керуватися етичними принципами професійної поведінки. Ці принципи можуть містити не лише обов'язки, щодо яких може бути ініційоване дисциплінарне провадження, а й пропонувати правила для суддів щодо їхньої поведінки. Ці принципи мають бути закладені в кодексах етики суддів, які підвищують довіру громадськості до суддів та судової влади. Судді повинні відігравати провідну роль у розробленні таких кодексів. Судді повинні мати можливість отримати пораду щодо дотримання етики суддів в органі судової влади.

29. У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) викладено тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Аналізуючи зміст позовної заяви та матеріали справи, колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Розглядаючи справи, предметом яких є вирішення питання правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, суди мають встановити насамперед, чи прийняте таке рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Як вбачається із оскаржуваного рішення від 17 листопада 2016 року, дане рішення прийнято у складі колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія): головуючого - Козьякова С.Ю., членів Комісії: ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34

На виконання ухвали Верховного Суду від 15 лютого 2018 року про витребування у Вищої кваліфікаційної комісії судді України копії рішення про визначення складу колегії комісії для розгляду дисциплінарної справи № 8вк-4745/14, відповідачем надано витяг із протоколу №267 від 17 листопада 2016 року, який підтверджує, що оскаржуване рішення прийняте повноважним складом Комісії.

За результатами розгляду дисциплінарної справи № 8вк-4745/14 Комісія, керуючись нормами статтей 106, 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII вирішила внести подання до Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Печерського районного суду міста Києва.

Дане рішення підписане всіма членами колегії, що брали участь в його ухваленні.

Із наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Комісії прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Крім того, судом встановлено, що розгляд дисциплінарної справи стосовно позивача призначався неодноразово, але жодного разу не відбувся у зв'язку з неявкою судді Гладун Х.А. з причин, які Комісією визнано поважними.

26 липня та 15 листопада 2016 року до Комісії надійшли звернення ОСОБА_3, в яких вона просила розглядати дисциплінарну справу за її відсутності та підтримала раніше надані нею письмові пояснення.

Зважаючи на викладене, Комісія, у відповідності до пункту 4.5. Розділу ІV Регламенту, правомірно вирішила розглянути дисциплінарну справу за відсутності судді Гладун Х.А., не порушуючи при цьому права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Стосовно обгрунтованості та пропорційності оскаржуваного рішення, то зі змісту останнього вбачається, що дане рішення містить детальний аналіз обставин притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, висновки Комісії по суті розгляду даного питання із посиланням на відповідні норми закону, мотиви, з яких Вища кваліфікаційна комісія суддів України дійшла висновку про наявність підстав для внесення подання про звільнення позивача із посади судді.

Крім того, при ухваленні зазначеного рішення Комісією враховувались пояснення позивача та її представника щодо обставин дисциплінарної справи та надавалась їм відповідна правова оцінка.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 листопада 2016 року №1908/дп-16 про внесення подання до Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Печерського районного суду міста Києва прийняте у відповідності до норм чинного законодавства та відповідає критеріям, визначеним статтею 2 КАС України для рішень суб'єктів владних повноважень. Вища кваліфікаційна комісія суддів України діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом. Судом не встановлено в діях відповідача порушень норм Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, якими регулюється питання розгляду та прийняття Комісією рішення про внесення подання про звільнення судді.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позовна заява не містить будь-яких посилань на процесуальні порушення, допущені відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.

31. В частині доводів позивача про те, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Вищої ради юстиції від 12 січня 2017 року вирішено реорганізувати Вищу раду юстиції шляхом перетворення у Вищу раду правосуддя. Вища рада правосуддя є правонаступником майна, прав та обов'язків Вищої ради юстиції.

Зважаючи на вищезазначене, оскаржуване подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України розглядатиметься Вищою радою правосуддя відповідно до Закону України «Про Вищу раду правосуддя» та чинними нормативно-правовими актами, які регулюють питання притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Аналізуючи норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про Вищу рада правосуддя» в їх комплексній взаємодії із нормами Конституції України, які визначають статус та повноваження Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради правосуддя, колегія суддів зазначає, що вирішення питання про звільнення судді за вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, належить до компетенції саме Вищої ради правосуддя після розгляду на її засіданні подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про звільнення судді.

За результатами такого розгляду Вища рада правосуддя приймає вмотивоване рішення, яке є обов'язковим для виконання та може бути оскаржене в судовому порядку.

В той же час, на момент прийняття оскаржуваного рішення від 17 листопада 2016 року №1908/дп-16 до повноважень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відносилось прийняття рішення про внесення подання до Вищої ради юстиції про звільнення судді, яке не було обов'язковим для Вищої ради юстиції. Крім того, дане подання не носить зобов'язального характеру для Вищої ради правосуддя.

Колегія суддів зазначає, що направлення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України висновку про вчинення суддею дисциплінарного проступку є підставою для розгляду вказаного питання Вищою радою правосуддя та встановлення наявності чи відсутності у діях зазначеного судді істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді, та прийняття у встановленому порядку відповідно до наданих повноважень рішення.

Тобто, вказане рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України носить рекомендаційний характер для Вищої ради правосуддя, яка, в силу своїх дискреційних повноважень, може приймати або не приймати за основу висновки, викладені в ньому.

33.З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 17 листопада 2016 року №1908/дп-16 про внесення подання до Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Печерського районного суду міста Києва прийняте в межах наданих повноважень та згідно діючого законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

34. З огляду на вищезазначене, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

35. За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

2. Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

3. Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т. Г. Стрелець

Судді О. В. Білоус

В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа

М.І. Смокович