Справа № 826/8894/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

29 травня 2018 року № 826/8894/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві

третя особа Управління Державної казначейської служби України у Деснянському районі міста Києва

про зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві, у якому просить суд зобов'язати відповідача надати Управлінню державної казначейської служби України у Деснянському районі міста Києва висновок про повернення позивачу суми надміру сплачених грошових зобов'язань у розмірі 13 043,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за період з 2011 року по 2016 рік ОСОБА_1 було сплачено земельний податок з фізичних осіб на загальну суму 13 043,37 грн., проте позивач вважає таку суму надміру сплаченими коштами, а тому, на її думку, кошти в сумі 13 043,37 грн. підлягають поверненню позивачеві.

Відповідач заперечення проти позову не надав.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до пунктів 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд.-

ВСТАНОВИВ:

За період з 2011 року до 2016 року ОСОБА_1 здійснювала оплати земельного податку з фізичних осіб. В матеріалах справи містяться квитанції зі сплати земельного податку з фізичних осіб на суму 3 003, 00 грн. за період з 11.11.2011 по 31.12.2013, на суму 1 403,45 гривень за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, на суму 1 621, 47 грн. за 2015 рік, на суму 7 015, 45 грн. за 2016 рік. Загальна сума платежів за земельний податок за періоди з кінця 2011 року по 2016 рік - 13 043, 37 грн.

Вважаючи кошти в сумі 13 043, 37 грн. надміру сплаченими грошовими зобов'язаннями, позивач 08.06.2017 звернулась до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві із заявою про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань.

Листом від 27.06.2017 №4003/10/2652-13-01 Державна податкова інспекція у Деснянському районі Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві повідомила позивача, що згідно даних інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 по коду платежу 18010700 "Земельний податок з фізичних осіб" станом на 26.06.2017 обліковується переплата у сумі 600, 60 грн. У зв'язку з чим, повернення переплати в сумі 13 239,47 грн. не є можливим.

ОСОБА_1, не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, звернулась до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1. статті 286 Податкового кодексу України)

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 2011 року по 2016 рік ОСОБА_2 контролюючим органом нараховувалась сума податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб».

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (підпункт 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до підпункту 14.1.115. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Підпунктом 17.1.10. пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України визначено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пунктами 43.1, 43.2 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Відповідно до пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Як свідчать матеріали справи, позивач зверталась до відповідача із заявою про повернення надміру сплачених коштів на суму 13 239,47 грн., проте листом від 27.06.2017 №4003/10/2652-13-01 ОСОБА_1 було відмовлено в повернені, таких коштів, оскільки, згідно даних інтегрованої картки платника податків, наявна у позивача переплата складає всього 600,60 грн.

Суд звертає увагу, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про наявність переплати в сумі 13 239,47 грн., зокрема не було надано копії витягу з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачувався земельний податок в повному обсязі, доказів оскарження податкових повідомлень-рішень, якими позивачу було визначено суми відповідних зобов'язань суду не надано, тобто суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення , якими було визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» є узгодженими, зворотного позивачем не доведено.

Так, згідно з приписами Податкового кодексу України, надміру сплаченими грошовими зобов'язаннями є суми коштів, що сплачені саме понад нараховані суми грошових зобов'язань.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачувався земельний податок в розмірі, визначеному контролюючим органом

Таким чином, суд зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження переплати податкового зобов'язання в сумі 13 239,47 грн., крім того сума податкових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом є узгодженою, матеріали справи не містять доказів того, що рішення відповідача про нарахування позивачу земельного податку були скасовані, натомість позивачем самостійно визначено суму переплати в розмірі 13 239,47 грн., та не надано суду доказів, які б обґрунтовували зазначене.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.