Справа № 2а/0470/8144/12
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2018 року

Київ

справа №2а/0470/8144/12

адміністративне провадження №К/9901/4044/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2012 (головуючий суддя: Куделько Н.Є.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 (головуючий суддя: Сухлваров А.В., судді: Ясенова Т.І., Головко О.В.)

у справі № 2а/0470/8144/12 Дніпропетровського окружного адміністративного суду

за позовом Приватного акціонерного товариства «Інгулецький хлібозавод»

до Криворізької південної міжрайонної державної податкової інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Інгулецький хлібозавод» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Криворізької південної міжрайонної державної податкової інспекції (далі - відповідач, МДПІ), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.07.2012: № про збільшення суми грошового зобов'язання із податку на прибуток на 335748,00 грн. за основним платежем та на 11629,81 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № про збільшення суми грошового зобов'язання із ПДВ на 18566,00 грн. за основним платежем та на 4641,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014, позов задоволено: скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ від 19.07.2012: № та № .

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а саме: пункту 85.2 ст. 85, пункту 138.2, підпункту 138.10.1 пункту 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Доводи касаційної скарги зводяться до неврахування судами відсутності у контрагента позивача, на підставі документів виписаних від якого позивач сформував витрати та податковий кредит, основних фондів та трудових ресурсів. необхідних для здійснення поставки; відсутність документів які б підтверджували осіб, які безпосередньо здійснювали підрядні роботи, не надано товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт транспортування товару.

У поданому до суду відзиві на касаційну скаргу, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача суми грошового зобов`язання з податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 09.07.2012 № 388/221/00381539. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР), пункту 135.1, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 ст. 135, пункту 138.2, підпунктів 138.10.1, 138.10.2, 138.10.3 пункту 138.10 ст. 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пункту 195.1 ст. 185, підпункту 186.2.1 пункту 186.2 ст. 186, пунктів 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України: завищені валові витрати за 1-й квартал 2011 року на 241709.00 грн.; витрати за 2-й, 3-й та 4-й квартали 2011 року, за 1-й квартал 2012 року на загальну суму 1077124,00 грн. за господарськими операціями з поставки від ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Аркада» підрядних послуг, які не мали реального характеру; за операціями з придбання паливно-мастильних матеріалів, фактичне використання якого у господарській діяльності не підтверджено товарно-транспортними накладними (надані лише подорожні листи) та податковий кредит у податковому обліку за липень, вересень 2011 року на загальну суму 18566,00 грн. за податковими накладними, виписаними ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Аркада» з посиланням на виконання господарських операцій із поставки підрядних послуг, у результаті чого занижено: податок на прибуток на загальну суму 335748,00 грн. за 1-й, 2-й, 3-й та 4-й квартали 2011 року, за 1-й квартал 2012 року; та ПДВ на загальну суму 18566,00 грн. за липень, вересень 2011 року.

За наслідками перевірки відповідачем стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.07.2012: № про збільшення суми грошового зобов'язання із податку на прибуток на 335748,00 грн. за основним платежем та на 11629,81 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № про збільшення суми грошового зобов'язання із ПДВ на 18566,00 грн. за основним платежем та на 4641,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу від ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Аркада» підрядних послуг (ремонт роздягалень, покрівлі та виробничого цеху), сторони склали акти приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в), від імені цього постачальника на адресу позивача виписані податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував суми валових витрат (витрат) та податкового кредиту у податковому обліку з податку на прибуток та ПДВ за вищевказані податкові періоди. Крім того, позивачем у податковому обліку за 1-й, 2-й, 3-й та 4-й квартали 2011 року, за 1-й квартал 2012 року до складу витрат було віднесено вартість паливно-мастильних матеріалів, які використовувались для заправки автомобілів, якими здійснювалось транспортування товару на користь покупців позивача.

Згідно з пунктом 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за винятком положень деяких статей) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно підпункту 5.2.1 вказаної статті, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього Закону визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків сторін в яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Відповідно до пункту «в» підпункту 138.10.2, пункту «е» підпункту 138.10.3 пункту 138.10 цієї статті до складу інших витрат включаються: адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки.

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04.07.2013 № 408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем передбачається реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення валових витрат (витрат) та податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат (витрат), податкового кредиту, МДПІ посилається на відсутність реального характеру поставки позивачу від ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Аркада» підрядних послуг з огляду на відсутність у цього постачальника основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення поставки підрядних послуг; ненадання доказів наявності у нього ліцензії на право здійснення будівельних робіт; дозволу на виконання будівельних робіт, а також списку працівників, які безпосередньо виконували підрядні роботи. Висновок про виключення зі складу валових витрат (витрат) у податковому обліку позивача вартості паливно-мастильних матеріалів, які були придбані для заправки автомобілів, якими позивач здійснював доставку товарів до покупців, обґрунтовано відсутність товарно-транспортних накладних на підтвердження фактичного використання списаного позивачем палива.

Суди попередніх інстанцій на підставі оцінки досліджених в судовому процесі доказів, а саме: актів приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в), довідок про вартість виконаних будівельних робіт і витрат (КБ-3), відомості ресурсів, податкових накладних, платіжних доручень, за відсутності з боку МДПІ інших доводів та доказів, які б беззаперечно спростовували відсутність реального характеру поставки позивачу від д ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Аркада» підрядних послуг та достовірність наданих позивачем документів щодо операцій із поставки з цим постачальником, - зробили юридично правильний висновок про недоведеність з боку відповідача на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини 2 ст. 71 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваних судових рішень), правомірності зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат (витрат) та податкового кредиту. Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення постанови апеляційного суду). Правильними є також висновки судів про правомірність включення позивачем до складу витрат на збут вартості списаних паливно-мастильних матеріалів за актами списання. Такі висновки були зроблені судами із врахуванням встановлення у судовому процесі обставин використання цих паливно-мастильних матеріалів для транспортування позивачем товару на користь покупців, що підтверджується доданими при перевірці подорожніми листами вантажного автомобіля. Відсутність у таких подорожніх листах певних реквізитів не призводить до втрати такими документами значення доказу правомірності здійснення змін у податковому обліку.

Доводи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко