Справа № 826/16716/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2018 року № 826/16716/17

Суддя окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просила визнати правними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 09.09.2016 № та №.

На обґрунтування зазначених позовних вимог ОСОБА_1 послалась на те, що до правовідносин, які склалися між нею та TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» не застосовується п. «д» ст. 164.2.17 Податкового кодексу України, а у позивача не виникло податкового боргу, оскільки був відсутній зі сторони Товариства факт прощення заборгованості за кредитним договором №2709/0606/88-235 від 15.06.2006.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте до суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому вказано про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушень вимог податкового законодавства з боку позивача.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на вищевказану норму, представник позивача заявила письмове клопотання про здійснення розгляду справи в письмовому провадженні.

Так, на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України 12 квітня 2018 року суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається із матеріалів справи, відповідачем на підставі пп. 78.1.2, п. 78.1, ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України та наказу № 511 від 17.08.2016 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка дотримання вимог податкового законодавства з питань повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб від доходів, отриманих у вигляді додаткового блага фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами зазначеної перевірки контролюючим органом складено акт від 31.08.2016 №1420/13-06/НОМЕР_1, в якому зазначено про виявлені порушення норм Податкового кодексу України, а саме:

- ст. 36, ст. 176, абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1.ст. 167, ст. 179 ПК України, позивачем не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за податковий (звітний) 2015 рік, не задекларовано дохід отриманий в 2015 році як додаткове благо в сумі 6 708 675,95 грн., не нараховано та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб;

- п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, позивачем не задекларованого дохід, що підлягає оподаткуванню військовим збором в сумі 6 708 675,95 грн.

На підставі вказаного вище акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 09.09.2016 № та № НОМЕР_2 про донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних санкцій, а також донарахування військового збору.

У ході проведення перевірки, для з'ясування питання щодо дотримання платником податків - фізичною особою ОСОБА_2 вимог діючого законодавства щодо декларування доходів, опрацьовано відомості з бази даних Державного реєстру фізичних осіб та встановлено, що платником податку у IV кварталі 2015 року отримано дохід в сумі 6 708 675,94 грн. від TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» за ознакою доходу 126 (дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо, сума боргу платника податку анульованого кредитором за його самостійним рішенням).

У подальшому, 15.07.2016 ОСОБА_2 направлено запит №20270/10/26-59-13-02-32 до TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс».

Листом від 19.07.2016 №19-07/2016 TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» надано відповідь на вказаний запит про прощення боргу та суми виплачених доходів ОСОБА_2 що у IV кварталі 2015 року в повному обсязі відображено у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (плаченого) фізичній особі і сум утриманого податку (форма № 1 ДФ) за ознакою доходу 126 у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням.

TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» на підтвердження повідомлення про прощення боргу також надало копію повідомлення про анулювання боргу від 04.11.2015 №12-3968-511485, яким повідомлено позивача під особистий підпис, що анульована заборгованість є доходом, отриманим як додаткове благо та попередило про необхідність самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у податковій декларації податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, платник податків був належним чином повідомлений про анулювання боргу відповідно вимог пп. 164.2.17 «д» пункту 164.2 ст. 164 ПК України.

Позивач, вважаючи, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що порушують його прав та законні інтересів, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22.03.2012 по цивільній справі № 2610/542/2012 за позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 2709/060060/88-235 від 15.06.2006 в розмірі 832 814,74 дол. США (6 650 025,70 грн.) та пеню в розмірі 949 268,58 грн., судовий збір в розмірі 2 823,00 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 27.11.2012, строк на подачу до виконання, становив до 27.11.2013.

TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» як правонаступником ПАТ «Сведбанк» з метою примусового виконання вказаного рішення суду було отримано виконавчий лист, однак при цьому було пропущено встановлені чинним законодавством строки для його пред'явлення (до 27.11.2013 року).

З матеріалів справи убачається, що кредитний договір №2709/0606/88-235 від 15.06.2006 було забезпечено іпотекою, а саме житловим будинком АДРЕСА_2 та має загальну площу 455,9 кв.м, житловою площею 156,8 кв.м та земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 0,1264 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3

09.02.2015 ОСОБА_1 з метою добровільного виконання вказаного вище судового рішення та погашення існуючої суми заборгованості по кредитному договору №2709/0606/88-235 від 15.06.2006 підписано та нотаріально посвідчено заяву, якою вона відмовилась від переважного права купівлі житлового будинку та надано безумовну згоду на продаж TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» належного їй будинку будь-якій третій особі в порядку визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку» або на прийняття TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» у власність даного будинку в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Тобто, з моменту підписання ОСОБА_1 заяви від 09.02.2015 зобов'язання по кредитному договору №2709/0606/88-235 від 15.06.2006 є припиненими, будь-які вимоги по ньому є недійсними.

Крім того, суд зауважує про те, що TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» надав гарантійний лист №511485 від 09.02.2015 про добровільне врегулювання спору щодо погашення заборгованості за кредитним договором №2709/0606/88-235 від 15.06.2006, в якому підтвердив, що зобов'язання по даному договору є виконаними та відсутні претензії до ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості.

Аналізуючи все викладене вище, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та TOB «Факторингова компанія «Вектор плюс» було досягнуто домовленості саме в порядку Закону України «Про іпотеку» і прощення боргу в даному випадку не відбулося, тим більше за самостійним рішенням кредитора до спливу строку позовної давності, як передбачає ПК України, оскільки вже було рішення суду в примусовому порядку стягнути суму заборгованості.

Отже, до правовідносин, які склалися між позивачем та TOB «ФК «Вектор Плюс» не застосовується абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, а у ОСОБА_1 не виникло податкового боргу, оскільки був відсутній зі сторони TOB «ФК «Вектор Плюс» факт прощення заборгованості за кредитним договором №2709/0606/88-235 від 15.06.2006.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241-247, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 02232) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 09.09.2016.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 09.09.2016.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 02232) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 8000,00 (вісім тисяч) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (03056, м. Київ, пров. Політехнічний, 5-А, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко