Справа № 808/5771/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

25 травня 2018 року

справа №808/5771/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3881/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року у складі судді Чернової Ж.М. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у складі колегії суддів Лукманової О.М., Божко Л.А., Кругового О.О., у справі №808/5771/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна»» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів, Управління Державного казначейської служби України у місті Запоріжжі Запорізької області про визнання протиправними бездіяльності та стягнення бюджетної заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

У червні 2013 року Товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна»» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - податковий орган, перший відповідач у справі), Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (далі - Управління, другий відповідач у справі) про визнати протиправною бездіяльність податкового органу щодо ненадання до Управління висновку щодо відшкодування 1 292 571,00 грн. податку на додану вартість та стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства заборгованості з податку на додану вартість у сумі 1 292 571,00 грн. та пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, з мотивів наявності права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість та необхідності його захисту в судовому порядку.

23 вересня 2013 року постановою Запорізького окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року, адміністративний позов Товариства задоволений частково, визнано протиправною бездіяльність податкового органу щодо ненадання до Управління висновку щодо відшкодування 1 292 571,00 грн. податку на додану вартість, стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства цю заборгованість та пеню за період з 17 лютого 2013 року по 23 вересня 2013 року у сумі 69480,11 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства заборгованості з податку на додану вартість у сумі 1 292 571,00 грн. за липень 2011 року та пені нарахованої з 17 лютого 2013 року (день отримання позивачем рішення суду апеляційної інстанції) по день прийняття рішення по даній справі - 23 вересня 2013 року, у розмірі 69480,11 грн.

26 червня 2014 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на неправильне встановлення обставин у справі та не дослідження всіх наявних у справі доказів, просить скасувати постанову суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову Товариству.

Податковий орган посилається на не закінчення процедури судового оскарження, у справі №2а-0870/7755/11 внаслідок її касаційного перегляду, що за його позицією унеможливлює надання ним висновку відповідно до вимог положень пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України. Також, відповідач доводить порушення судами попередніх інстанцій положень пункту 200.23 статті 200 цього кодексу, яке полягає у тому, що ці норми передбачають нарахування пені, а не її сплату.

24 липня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційна скарга податкового органу прийнята до провадження внаслідок усунення недоліків встановлених ухвалою цього суду від 27 червня 2014 року, відкрито провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано справу з суду першої інстанції.

05 липня 2017 року справа № 808/5771/13-а надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України

12 січня 2018 року справа № 808/5771/13-а передана до Верховного Суду.

04 серпня 2014 року Товариством надані заперечення на касаційну скаргу, в яких позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди попередніх інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, перебуває на обліку податкового органу, є платником податку на додану вартість, подало до податкового органу декларацію з податку на додану вартість, в якій задекларовано до бюджетного відшкодування від'ємне значення податку на додану вартість за липень 2011 року в сумі 22 906 463,00 грн., одночасно подану заяву про повернення суми бюджетного відшкодування.

Податковим органом проведено камеральну перевірку на предмет достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2011 року, за результатами якої складений акт перевірки від 07 вересня 2011 року № 368/08-01/00186536, яким встановлено, що сума бюджетного відшкодування за липень 2011 року у розмірі 1 292 571,00 грн. заявлена до відшкодування в порушення вимог підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та 14 вересня 2011 року винесено податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування за липень 2011 року на суму 1 292 571,00 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2011 року № скасовано постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2012 року у справі №2а-0870/7755/11, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 лютого 2014 року.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій основаних на аналізі положень статті 124 Конституції України, частини третьої статті 254, статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, про те, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили (за наслідками апеляційного провадження) є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій податкове повідомлення-рішення органу державної податкової служби, якими позивачу зменшено суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість скасовано судовими рішеннями, що набрали законної сили, внаслідок чого з боку позивача відсутні порушення норм податкового законодавства, доведена правильність формування позивачем сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, наявні підстави для звільнення від доказування в розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року).

Відтак, доводи податкового органу про не закінчення процедур судового оскарження в розумінні пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України є неприйнятними, ненадання податковим органом відповідного висновку органу Державного казначейства про бюджетне відшкодування податком на додану вартість обґрунтовано визнано судами попередніх інстанцій неправомірним.

Не відшкодування позивачу сум податку на додану вартість у строки встановлені пунктами 200.13 та 200.15 статтею 200 Податкового кодексу України, призвело до нарахування пені в порядку встановленому пунктом 200.23 статті 200 цього кодексу. Метою нарахування пені є її отримання або використання у іншій передбачений Податковим кодексом України, спосіб відшкодування пені встановлений цим кодексом, внаслідок чого доводи податкового органу про право позивача виключно про нарахування пені є хибними.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у справі №808/5771/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер