Справа № 814/1613/17
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1613/17

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВА ОІЛ» до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ТОВ «ЮВА ОІЛ» (надалі позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (надалі відповідач, ДФС), в якому просило визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення від 27.07.2017 року:

- № про застосування штрафних санкцій в розмірі 257642,00 грн.;

- № про застосування штрафних санкцій в розмірі 308764,00 грн.;

В позовній заяві позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 11.07.2017 року працівниками ДФС одночасно були проведені фактичні перевірки на двох належних позивачу АЗС, які не працювали та не проводили реалізацію ПММ внаслідок не укладення позивачем із податковим органом договору про визнання електронних документів. На момент проведення перевірок ревізорам були надані усі необхідні документи, які підтверджують законність знаходження на АЗС палива. Також позивач зазначив про неправомірність нарахування санкцій за порушення ч.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (надалі Закон №265) за всіма видами виявленого палива, оскільки за актами перевірок була здійснена закупка лише бензину А95.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ДФС подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу ДФС від 06.07.2017 року №1092 про проведення фактичної перевірки працівниками ДФС 11.07.2017 року проведено фактичну перевірку АЗС за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Калинівка, автош. Баштанський, 1, про що складено акт від 13.07.2017 року №0107/14/29/14/41222438 (а.с.15-16), а також фактичну перевірку АЗС за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, с.Баловне, Київське шосе, 5, про що складено акт від 13.07.2017 року №0108/14/29/14/41222438.

За актом перевірки від 13.07.2017 року №0107/14/29/14/41222438 були виявлені порушення п.п.1, 2, 12, 13 ст.3 Закону №265, а саме:

- не проведення розрахункової операції через РРО з не роздрукуванням та невидачею відповідного розрахункового документу при реалізації 4,44 л бензину А-95 на суму 100,00 грн.;

- незабезпечення відповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО. Сума невідповідності - 3000,00 грн.;

- порушення встановленого порядку ведення обліку товарних запасів за місцем його реалізації та зберігання на суму 128820,00 грн. (на АЗС не ведеться другий примірник змінного звіту за формою №17-НП).

За цим актом перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 26.07.2017 року № та застосовані штрафні санкції на суму 257642,00 грн. (а.с.13-14), з них:

- за порушення щодо непроведення розрахункової операції через РРО - штраф 1,00 грн.;

- за порушення щодо незабезпечення відповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків - штраф 1,00 грн.;

- за порушення, щодо порушення встановленого порядку ведення обліку товарних запасів за місцем його реалізації та зберігання штраф 257640,00 грн..

За актом перевірки від 13.07.2017 року №0108/14/29/14/41222438 (а.с.11-12) виявлені порушення п.п.1, 2, 12, 13 ст.3 Закону №265, а саме:

- непроведення розрахункової операції через РРО в розмірі 100,00 грн. з нероздрукуванням та невидачею розрахункового документу;

- незабезпечення відповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО. Сума невідповідності склала 500,00 грн.;

- порушення встановленого порядку ведення обліку товарних запасів за місцем його реалізації та зберігання в розмірі 154381,00 грн. (на АЗС не ведеться другий примірник змінного звіту за формою №17-НП).

За цим актом перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 28.07.2017 року № на суму 308764,00 грн. (а.с.9-10), з них:

- за порушення щодо непроведення розрахункової операції через РРО - штраф 1,00 грн.;

- за порушення щодо незабезпечення відповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків - штраф 1,00 грн.;

- за порушення щодо порушення встановленого порядку ведення обліку товарних запасів за місцем його реалізації та зберігання штраф 308764,00 грн..

Аналіз змісту двох вищесказаних актів перевірок свідчить про те, що відображені в них порушення є аналогічними - це не проведення розрахункової операції з продажу бензину

через РРО; відсутність належного документального підтвердження обліку товарних запасів палива на АЗС, та невідповідність готівкових коштів в касі АЗС сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО.

Також є аналогічними за своїм змістом і неведені позивачем у позовній заяві та представником позивача в ході судового розгляду заперечення щодо виявлених порушень на двох АЗС.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення послався на наступне:

- при винесенні оскаржуваних ППР відповідач не врахував долучені позивачем до заперечень на акти перевірок документи: договори зберігання палива від 23.05.2017 року №010517 із ТОВ «АМКА» та від 10.07.2017 року №09/07-2017 із ТОВ «ОСОБА_5 Максіма», акти поставки товару, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні;

- оскільки у позивача на час здійснення перевірок був відсутній договір з ДФС про визнання електронних документів, то позивач не міг здійснювати роздрібну торгівлю ПММ з використанням РРО, а відтак у керівника відповідача були відсутні підстави призначення двох фактичних перевірок на підставі інформації, яка викладена в доповідній держаного ревізора ОСОБА_6;

- контрольні закупки ПММ в ході проведених фактичних перевірок були зроблені з грубими порушеннями вимог закону, оскільки в обох випадках ревізори ввели в оману операторів АЗС, переконавши останніх продати їм паливо з тих чи інших причин, тим самим незаконно вдалися до провокації здійснення операторами АЗС дій, які суперечили їхнім посадовим обовязкам;

- отриманий перевіряючими в результаті контрольних закупок товар (паливо), не був повернутий, що є істотним порушення «правил контрольної закупки».

Заперечуючи проти таких висновків суду першої інстанції, апелянт зазначив наступне:

- фактичні перевірки належних позивачу АЗС були проведені з підстави, яка передбачена пп.80.2.4 п.80.2 ст.80 ПК України неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

- позивачем не забезпечені обовязкові для всіх субєктів господарювання, які здійснюють роздрібний продаж ПММ через АЗС, вимоги законодавства в частині обліку нафтопродуктів за марками і видами за формою змінного звіту АЗС №17-НП, що є порушенням п.12 ст.3 Закону №265;

- до моменту винесення спірних податкових повідомлень-рішень позивач не надав доказів ведення на перевірених АЗС обліку нафтопродуктів за марками і видами за формою змінного звіту АЗС №17-НП;

- на час проведення вищевказаних перевірок на АЗС здійснювалась діяльність з продажу палива, на що вказувала діюча рекламна конструкція із цінами на паливо, що підтверджено допитаними в судовому засіданні свідками, та поясненнями операторів АЗС в актах перевірок;

- зафіксовані в ході проведених перевірок факти продажу палива не узгоджуються з суттю наданих позивачем договорів зберігання палива від 23.05.2017 року №010517 із ТОВ «АМКА» та від 10.07.2017 року №09/07-2017 із ТОВ «ОСОБА_5 Максіма», які не передбачають можливості здійснення позивачем продажу переданого на зберігання палива;

- законодавство не визначає порядок проведення контрольних розрахункових операцій при здійсненні фактичних перевірок, зокрема, не визначає конкретних джерел коштів для здійснення таких операцій.

При вирішенні даного спору колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.75.1.3. п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно п.80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, які передбачені у п.п.80.2.1 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України.

ДФС вказує на те, що підставою для проведення фактичних перевірок позивача на підставі наказу ДФС від 06.07.2017 року №1092, стало неподання позивачем в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, що передбачено пп.80.2.4 п.80.2 ст.80 ПК України.

Наявність такої підстави для проведення фактичних перевірок належних позивачу АЗС підтверджується матеріалами справи, і доказів на спростування такої підстави, зокрема, відповідної звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, позивачем не надано.

Згідно п.80.5 ст.80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Як слідує з матеріалів справи, дві перевірки здійснені на підставі направлень на перевірку від 06.07.2017 року №1371/14-29-03-43, №1372/14-29-03-43№1373/14-29-03-43 та №1374/14-29-03-43, з терміном дії 10 діб.

Копії цих направлень долучені до матеріалів даної справи, в яких є підписи працівників АЗС, за участю яких проводились перевірки, які підтверджують факт предявлення ревізорами службових посвідчень, направлень на перевірки та вручення копії наказу ДФС від 06.07.2017 року №1092 на проведення перевірки.

Колегія суддів вважає, що відповідачем дотримано вимоги ПК України щодо правових підстав для призначення та проведення двох фактичних перевірок належних позивачу АЗС.

Згідно п.80.4 ст.80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Як вбачається з актів перевірок, перед початком перевірок ревізорами на двох АЗС були здійснені дві контрольні розрахункові операції з придбання бензину А-95 на суму 100,00 грн. кожна, які, як зазначено в актах, не були проведені через реєстратори розрахункових операцій.

В позовній заяві та в долучених до справи копій заперечень на акти перевірок позивач визнає факти продажу бензину ревізорам, але зазначає, що це відбулось виключно за ініціативою операторів АЗС, а сам позивач дій по реалізації не здійснював, оскільки на час проведення перевірок позивач не мав права на проведення таких операцій в силу відсутності діючого договору із ДФС про визнання електронних документів.

Суд першої інстанції за результатами оцінки показів свідків факти продажу бензину ревізорам оцінив як такі, що відбулись внаслідок провокаційних дій ревізорів шляхом введення в оману операторів АЗС щодо гострої необхідності в паливі, що на думку суду першої інстанції є грубими порушеннями вимог закону.

Колегія суддів не погоджується як з доводами позивача, так і з позицією суду першої інстанції відносно зафіксованих в актах фактів продажу ревізорам бензину, оскільки вважає, що в спірних правовідносинах оператори АЗС, як працівники позивача під час виконання своїх трудових обовязків з продажу палива, виступають виключно як представники позивача, і саме позивач несе відповідальність за дії своїх працівників, які вчиняються ними під час виконання таких трудових обовязків.

При цьому мотиви проведення операторами належних позивачу АЗС операцій з продажу ревізорам палива, на які посилається позивач, а також дії ревізорів з придбання палива, якщо вони не містять ознак кримінального правопорушення, як-то - застосування фізичного чи психологічного насильства, не повинні мати правового значення для оцінки таких операцій.

Оскільки матеріали справи не містять доказів застосування ревізорами відносно операторів належних позивачу АЗС фізичного чи психологічного насильства для проведення контрольних розрахункових операцій з придбання палива, а посилання суду першої інстанції на введення ревізорами в оману операторів АЗС щодо гострої необхідності в паливі не є доказом застосування такого насильства, колегія суддів вважає, що в рамках проведених фактичних перевірок позивачем були здійснені операції з реалізації ревізорам бензину А95, і ці операції, як свідчать матеріали справи, не були проведені через реєстратори розрахункових операцій, що є порушенням п.1 ст.3 Закону №265.

Посилання суду першої інстанції на те, що отриманий перевіряючими в результаті контрольних закупок товар (паливо), не був повернутий, що є істотним порушенням «правил контрольної закупки», колегія суддів відхиляє, оскільки, по-перше - неповернення ревізорами придбаного за результатами контрольні розрахункові операції палива не спростовує сам факт здійснення такої операції та факт не проведення її через РРО, а по-друге пп.20.1.11 п.20.1 ст.20 ПК України передбачає випадок неможливості повернення товару, придбаного за результатами контрольної розрахункової операції та спосіб компенсації таких втрат.

Суть проведених ревізорами контрольних розрахункових операцій з придбання палива полягає в тому, що придбане паливо з АЗС заливається безпосередньо в бак автомобіля, що зумовлює технічну неможливість повернення цього палива .

Отже, неповернення ревізорами придбаного за результатами контрольних розрахункових операцій палива зумовлено обєктивними причинами і не є порушенням вимог законодавства.

Що стосується зафіксованих в актах перевірок порушень п.12 ст.3 Закону №265, колегія суддів зазнає наступне.

Дана норма зобовязує позивача, як суб'єкта господарювання, який здійснює розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Для діяльності з продажу палива через АЗС законодавство висуває ряд процедурних вимог, які, в тому числі, полягають в особливій процедурі документування цієї сфері діяльності, яка регламентована Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за №805/15496 (надалі Інструкція).

Згідно п.1 Інструкції вона встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів; поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів; її вимоги є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Отже, діяльність позивача з реалізації палива через АЗС також підпадає під вимоги даної Інструкції.

Згідно пп.10.3.1.3 Інструкції облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою №17-НП.

Матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою №17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи (п.16.1 Інструкції).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що визначена у п.12 ст.3 Закону №265 вимога щодо ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації в порядку, встановленому законодавством, а також вимога здійснення продажу лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку, в розрізі діяльності позивача передбачає обовязкову наявність на АЗС другого примірника змінного звіту за формою №17-НП.

Виходячи з того, що факти продажу бензину в ході проведених фактичних перевірок належних позивачу АЗС знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що ревізори мали всі правові підстави в рамках цих перевірок здійснити оцінку дотримання позивачем вимог п.12 ст.3 Закону №265 з урахуванням приписів Інструкції.

Як зазначено в актах перевірок, на час їх проведення на АЗС були відсутні другі примірники змінного звіту за формою №17-НП.

Також відсутні докази того факту, що позивачем були надані відповідачу примірники звітів за формою №17-НП по перевіреним АЗС до моменту винесення спірних ППР.

Виходячи з цього, факт ненадання позивачем під час перевірки обовязкових для зберігання на АЗС других примірників змінних звітів за формою №17-НП, а також ненадання їх відповідачу і до моменту винесення спірних ППР, вказує на недотримання позивачем вимог п.12 ст.3 Закону №265 та на правомірність застосування до позивача спірними ППР санкцій за це порушення.

Надання позивачем копій змінних звітів за формою №17-НП лише в ході розгляду даної справи в суді першої інстанції не спростовують правильність висновку ДФС щодо недотримання позивачем вимог п.12 ст.3 Закону №265 на час проведення перевірок.

Колегія суддів звертає увагу на положення пп.44.6 ст.44 ПК України, яка передбачає обовязок контролюючого органу врахувати під час розгляду ним питання про прийняття рішення додатково надані платником податків документи, що не були надані під час перевірки, лише в тому випадку, коли такі документи надаються після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом.

Колегія суддів зазначає, що суд оцінює законність рішення субєкта владних повноважень виключно на момент його винесення. Тому ненадання позивачем відповідачу до моменту винесення спірних ППР обовязкової звітності позивача щодо паливно-мастильних матеріалів, яка повинна зберігатися на АЗС, вказує на правомірність застосування цими ППР санкцій за порушення п.12 ст.3 Закону №265, а надання цих звітів позивачем вже в ході судового розгляду не може бути підставою для скасування спірних рішень ДФС.

Посилання позивача та суду першої інстанції на те, що позивач не здійснював реалізацію палива, а лише зберігав паливо на підставі договорів зберігання палива від 23.05.2017 року №010517 із ТОВ «АМКА» та від 10.07.2017 року №09/07-2017 із ТОВ «ОСОБА_5 Максіма», колегія суддів відхиляє, оскільки, як вже зазначено вище, факти продажу бензину в ході проведених фактичних перевірок належних позивачу АЗС знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів на спростування пояснень ревізорів стосовно того, що на час проведення перевірок належні позивачу АЗС працювали, зачинені не були, а рекламні конструкції із цінами на паливо на вказаних АЗС також були в робочому стані.

Відповідно до ст.20 Закону №265 до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

До актів перевірок долучені відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) (а.с.192, 199), в яких відображені залишки ПММ на АЗС, їх кількість та вартість за видами.

Так, за актом від 13.07.2017 року №0107/14/29/14/41222438 загальна вартість ПММ складає 128820,00 грн., а за актом від 13.07.2017 року №0108/14/29/14/41222438 154381,00 грн., що підтверджує правильність здійсненого нарахування спірними ППР за порушення п.12 ст.3 Закону №265 в розмірах 257640,00 грн. та 308762,00 грн., відповідно.

Що стосується притягнення позивача спірними ППР до відповідальності за порушення п.13 ст.3 Закону №265, то колегія суддів не погоджується з наведеними позивачем в запереченнях на акт перевірки посиланнями на те, що виявлені під час перевірок грошові кошти були особистими коштами директора позивача ОСОБА_7 (а.с.20).

Відповідно до п.13 ст.3 Закону №265 суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Частиною 23 ст.2 Закону №265/95-ВР визначено, що місце проведення розрахунків місце, де здійснюється розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо сплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженим Постановою правління НБУ від 15.12.2004 року №637, яке було чинним на час виникнення спірних відносин, визначений термін каса - приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів.

На підтвердження цього порушення до актів перевірки долучені Х-звіти, зняті з РРО на перевірених АЗС 11.07.2017 року о 08 год. 13 хвил. та о 09 год. 39 хвил., що відповідає зазначеним в актах перевірок часу початку перевірки. Згідно цих Х-звітів на момент перевірки через РРО з початку робочого дня було проведено 0 грн..

Також до актів перевірок долучені описи наявних готівкових коштів на місці проведення розрахункової операції, підписані ревізором та операторами належних позивачу АЗС, згідно яких 11.07.2017 року на момент перевірки на місцях проведення розрахунків знаходились готівкові кошти в сумах 3000,00 грн. та 500,00 грн. відповідно.

В своїх поясненнях до акту перевірки оператори АЗС, які підписали вищевказані описи наявних готівкових коштів, а також директор ОСОБА_7, який також підписав пояснення до акту перевірки від 13.07.2017 року №0107/14/29/14/41222438, жодних зауважень щодо належності виявлених коштів не зазначили.

Колегія суддів зазначає, що законодавство, яке визначає вимоги до касової дисципліни субєктів господарювання, виключає можливість зберігання на місці проведення розрахунків коштів, які не повязані із проведенням розрахункових операцій, крім випадків, якщо такі кошти вносяться до каси шляхом їх реєстрації через РРО з використанням операції «Службове внесення», як передбачено Порядком реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 року №547 та зареєстрованим Міністерством юстиції України 05.07.2016 року за №918/29048.

Таким чином, зясовані обставини справи та надані відповідачем матеріали двох проведених фактичних перевірок підтверджують наявність в діях позивача порушення п.13 ст.3 Закону №265, а тому є правомірним притягнення позивача спірними рішеннями до відповідальності за це порушення.

Оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до прийняття помилкового рішення, то рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВА ОІЛ» до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 липня 2017 року № та №.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 25 травня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_2