Справа № 826/17203/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 травня 2018 року № 826/17203/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Держгеокадастру у Київській області
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо надання ОСОБА_1 відмови, викладеної в листі № П-15989/0-9912/6-17 від 14.06.2017 р. у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) орієнтованою площею 2 га, яка розташована: Київська область, Бориспільський район, Іванківська сільська рада.

2. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) орієнтованою площею 2 га, яка розташована: Київська область, Бориспільський район, Іванківська сільська рада на підставі його клопотання від 18.05.2017 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.01.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу протиправно відмовлено у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Іванківська сільська рада.

Представником відповідача надано відзив на позов, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. Так, позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зазначеної у його клопотанні з огляду на те, що бажана земельна ділянка розташована на земельному масиві, який підібрано (зарезервовано) для потреб військовослужбовців-учасників АТО та членів родин військовослужбовців, які загинули в ході її проведення для потреб пов'язаних з веденням індивідуального садівництва, що, на думку представника відповідача, узгоджується із вимогами чинного законодавства.

Заперечень проти розгляду вказаної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) до суду не надійшло, з огляду на що, суд вважає за можливе подальший розгляд справи здійснювати за наявними у ній матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.2017 р. позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з письмовим клопотанням про надання йому дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) орієнтованою площею 2 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Іванківська сільська рада з масиву земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0467.

За результатами розгляду клопотання позивача, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було надано відповідь П-15989/0-9912/6-17 від 14.06.2017 р., якою відмовлено у задоволенні його клопотання.

Відмова у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність була мотивована тим, що за наявною інформацією у Головному управлінні Держгеокадастру у Київській області бажана для відведення земельна ділянка розташована на земельному масиві, який зареєстровано для потреб військовослужбовців-учасників АТО та членів родин військовослужбовців, які загинули у ході її проведення (для ведення особистого селянського господарства, площею по 0,5000 га).

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, наведеними законодавчими положеннями визначено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам, встановленим ЗК України, вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Як вбачається зі змісту клопотання позивача від 18.05.2017, розмір земельної ділянки заявленої позивачем становить не більше 2,0 га, що відповідає законодавчим нормам, а подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у ст. 118 ЗК України.

Як вже зазначалось вище, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стало те, що бажана до відведення земельна ділянка розташована на земельному масиві, який зарезервовано для потреб військовослужбовців - учасників АТО та членів родин військовослужбовців, які загинули у ході її проведення (для ведення особистого селянського господарства площею по 0,5000 га).

Відповідно до п. 14 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються, такі пільги, зокрема, першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

За змістом п. 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 №898-р "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками" Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру, обласним та Київській міській державним адміністраціям доручено забезпечити:

розгляд у першочерговому порядку звернень учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо відведення їм земельних ділянок;

розміщення на власних офіційних веб-сайтах інформації про місце розташування, цільове призначення та площу земельних ділянок, які можуть бути відведені учасникам антитерористичної операції та сім'ям загиблих учасників антитерористичної операції;

надання в десятиденний строк після подання учасниками антитерористичної операції або членами сімей загиблих учасників антитерористичної операції заяв про надання їм земельних ділянок відповідної інформації Державній службі у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.

Таким чином, вищенаведеними нормами передбачено, що звернення учасників АТО щодо забезпечення їх земельними ділянками повинні бути розглянуті та вирішені в першочерговому порядку.

Відповідачем не було враховано, що позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 27.03.2017 р. №1720/404/05-20 та копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2

Суд визнає необґрунтованими доводи відповідача про те, що запитувана позивачам земельна ділянка «зарезервована» для подальшої передачі у власність учасникам АТО та членам родин військовослужбовців, які загинули у ході її проведення, оскільки на законодавчому рівні визначено право розпорядження землями сільськогосподарського призначення виключно на підставі норм ЗК України, а тому відповідач не мав права перебирати на себе функції законодавчого органу щодо розпорядження землею без законодавчого врегулювання питання про надання земельних ділянок для учасників АТО.

Окрім того, положеннями чинного законодавства не наведено визначення поняття «зарезервована земельна ділянка».

Суд також зазначає, що відповідачем не було надано будь-якого розпорядчого документа, який підтверджує включення вказаної земельної ділянки до переліку земельних ділянок зарезервованих для учасників АТО.

Суд звертає увагу на те, що законом встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставою для відмови у наданні позивачу такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зміст вищевикладених норм чинного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Крім того, суд звертає увагу, що законні критерії визначення пріоритетності того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, - відсутні.

Суд вважає помилковими посилання відповідача на ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки вказана стаття передбачає, зокрема, першочергове право учасників бойових дій на відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, а позивач просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, порядок надання якої чітко встановлено ст.118 Земельного кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що дії Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо надання ОСОБА_1 відмови, викладеної в листі № П-15989/0-9912/6-17 від 14.06.2017 р. у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) орієнтованою площею 2 га, яка розташована: Київська область, Бориспільський район, Іванківська сільська рада є протиправними.

При цьому суд зазначає, що спосіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом, тобто обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд зауважує, що не вправі зобов'язувати суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення за результатами розгляду звернення особи, оскільки положеннями ЗК України, якими регулюються спірні правовідносини, відповідачу надано свободу волі у прийнятті рішення за результатами розгляду клопотань, аналогічних тим, який подано позивачем, тобто відмову або задоволення останнього.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 29.10.2008 року № 19-3767/0/8-08, з метою недопущення використання судових рішень задля неправомірного набуття права власності на земельні ділянки, права користування землею тощо, а саме в пункті 14 зазначено, що при розгляді справ за адміністративним позовом до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування про визнання неправомірною бездіяльність щодо не розгляду заяви про надання земельної ділянки в оренду, про передачу земельної ділянки у власність, суди вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про надання в оренду (передачу у власність), що не належить до компетенції суду.

Таким чином, зобов'язуючи відповідача прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) орієнтованою площею 2 га, яка розташована: Київська область, Бориспільський район, Іванківська сільська рада на підставі його клопотання від 18.05.2017 р., суд підміняє державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, що в даному випадку є порушенням норм процесуального права.

Виходячи із наведеного вище, суд вбачає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 18.05.2017 р. про надання дозволу на розробку документації із землеустрою для відведення у власність земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована: Київська область, Бориспільський район, Іванківська сільська рада, з урахуванням висновків суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів позивача та наявність підстав для часткового задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не відшкодовуються, оскільки на час звернення позивача до суду він був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 гуртожиток, РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо надання ОСОБА_1 відмови, викладеної в листі № П-15989/0-9912/6-17 від 14.06.2017 р. у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) орієнтованою площею 2 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Іванківська сільська рада.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути клопотання позивача від 18.05.2017 р. про надання дозволу на розробку документації із землеустрою для відведення у власність земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Іванківська сільська рада, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко