Справа № 821/756/18
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/756/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головн управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Олешківського відділу обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), в якому просить зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 01.03.2016 року до 20.11.2017 року, враховуючи індекс інфляції.

Ухвалою від 23.04.2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та звільнено позивача від сплати судового збору.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача, на підставі статті 52 КАС України допустив у справі процесуальне правонаступництво, замінивши Олешківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Таким чином, відповідачем у даній справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2. З 2006 року позивачу призначена пенсія за віком. До 01.07.2014 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Горлівка, після 01.07.2014 року в управлінні Пенсійного Фонду України в м. Артемівськ та Артемівському районі Донецької області. З 21.07.2015 року позивач має статус внутрішньо переміщеної особи. З 01.03.2016 року пенсійним органом припинена виплата пенсії. 20.11.2017 року ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа із фактичним місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно з рішенням комісії з питань призначення (відновлення), припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Олешківській РДА від 26.01.2018 року № 1, пенсійні виплати позивачу поновлені з 20.11.2017 року, тобто з моменту звернення. Позивач вважає незаконним припинення виплати їй пенсії у період з 01.03.2016 року до 20.11.2017 року з посиланням пенсійного органу на те, що ОСОБА_1 проживала на непідконтрольній Україні території. Також зазначає, що позбавлення її пенсійних виплат порушує права пенсіонера, гарантовані Контитуцією України. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого ГУ ПФУ в Херсонській області не погоджується з вимогами позивача, з огляду на наступне. ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4, де перебувала на обліку у Пенсійному фонді та отримувала пенсію. Згідно довідки від 21.07.2015 року № НОМЕР_1 позивач отримала статус переміщеної особи з тимчасово окупованої території, стала на облік уо Бахмутському (до перейменування - Артемівському) ОУ ПФУ Донецької області, отримувала пенсію до березня 2016 року. Бахмутським ОУПФУ Донецької області позивачу припинено виплату пенсії з 01.03.2016 року до зясування інформації від СБУ. Позивач не оскаржувала дії щодо припинення виплати пенсії. Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Олешківської РДА від 20.11.2017 року № НОМЕР_2 ОСОБА_1 взято на облік як переміщену особу з тимчасово окупованої території з зазначенням фактичного місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням від 26.01.2018 року № 1 ОСОБА_3 Олешківської РДА з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та вирішення питань, пов'язаних із призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, наданням субсидій, пільг населенню у виняткових випадках призначено ОСОБА_1 виплату пенсії з дати звернення - 20.11.2017 року, після повторного перегляду питання щодо призначення виплати пенсії позивачу ОСОБА_3 від 02.03.2018 року прийнято рішення призначити виплату пенсії ОСОБА_1 з 20.11.2017 року. Відповідач зазначає, що позивачем не виконані вимоги Закону щодо належного повідомлення про місцеперебування з 01.03.2016 року, у звязку з чим поновити та виплатити пенсію за вказаний період не вбачається можливим. Відповідач зазначає, що управління Пенсійного Фонду правомірно здійснює виплату пенсії ОСОБА_1 з 20.11.2017 року. До 01.10.2017 року індексація пенсії здійснювалась автоматично, а з 01.10.2017 року у звязку з підвищенням пенсій індексація не здійснюється. Також відповідач наполягає на пропуску позивачем строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України. Просить відмовити в задоволенні позову.

Пунктом 2 частинами 1 статті 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Заявами по суті справи є позов та відзив.

Таким чином, суд розглядає адміністративну справу у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією її паспорта громадянина України серії ВВ № 141135.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення від 25.07.2006 року № НОМЕР_3 ОСОБА_1 є пенсіонером з 2006 року.

21.07.2015 року ОСОБА_1 взято на облік як переміщену з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. Місцем фактичного проживання зафіксовано: АДРЕСА_1. Строк дії довідки до 21.01.2016 року.

ОСОБА_1П взята на облік Управлянням Пенсійного Фонду України в м. Артемівськ (після перейменування м. Бахмутове).

Згідно з Атестатом від 22.11.2017 року № 4597, який міститься в матеріалах пенсійної справи позивача, остання виплата пенсії ОСОБА_1 здійснена 29.02.2016 року.

Відповідно до розпорядження Бахмутського об'єднаного УПФУ Донецької області від 03.03.2016 року про припинення виплати пенсії до зясування, вирішено припинити виплату пенсії по особовому рахунку № 855836 ОСОБА_1 з 01.03.2016 року до зясування інформації, наданої Службою Безпеки України.

20.11.2017 року ОСОБА_1 взято на облік внутрішньо переміщеної особи. Місцем фактичного проживання зафіксовано: Херсонська область, Олешківський район, с. Козачі Лагері, вул. Набережна, 188.

20.11.2017 року позивач звернулася до Олешківського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Херсонської області із заявою про виплату пенсії та про запит пенсійної справи з УПФУ в м. Артемівськ (Бахмутове) Донецької області.

Згідно витягу з рішення від 26.01.2018 року № 1 ОСОБА_3 Олешківської РДА з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та вирішення питань, повязаних із призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, субсидій, пільг населенню у виняткових випадках, вирішено призначити позивачу виплату пенсії з дати звернення - 20.11.2017 року.

Листом від 08.02.2018 року № 94/02-08 відповідач повідомив ОСОБА_1, що згідно її звернення направлено список на отримання інформації на комісію з питань призначення (відновлення), припинення соціальних виплат внутрішньо переміщениим особам при Олешківській РДА.

Із витягу з рішення від 02.03.2018 року № 2 про призначення (відновлення) соціальних виплат ОСОБА_3 Олешківської РДА з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам слідує, що ОСОБА_3 вирішено призначити позивачу виплату пенсії з дати звернення - 20.11.2017 року.

Позивач вважає, що припинення виплати їй пенсії у період з 01.03.2016 року до 20.11.2017 року з підстав, не передбачених Законом, є протиправним та порушує її права.

Відповідач вважає, що позивач втратила право на отримання пенсійних виплат як внутрішньо переміщена особа на підставі розпорядження від 03.03.2016 року про припинення виплати пенсії.

Надаючи оцінку законності відмови у виплаті позивачу пенсії за період з 01.03.2016 року до 20.11.2017 року, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Європейська соціальна хартія (переглянута), 1996 року, згода на обов'язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами "досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватись" права та принципи, що закріплені у Хартії.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Таким чином, правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Отже, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Із матеріадів справи слідує, що припинення виплати пенсії здійнено розпорядженням від 03.03.2016 року з 01.03.2016 року до зясування інформації, наданої Службою Безпеки України.

Інших рішень пенсійного органу про припинення виплати пенсії, чи документів, які містять інформацію про підстави припинення виплати пенсії ОСОБА_1, відповідачем суду не надано.

Зважаючи на викладене, суд відмічає, що Закон № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії до з'ясування інформації, отриманої від СБУ.

Посилання відповідача на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщениим особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 є безпідставним, оскільки цей Порядок є підзаконним нормативно-правовим актом, у зв'язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку Законом №1058-IV.

Суд зауважує, що при застосуванні норм права, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу або положення відповідного міжнародного договору України (ч. 3 ст. 7 КАС України).

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (див. цитату у п. 25 цього рішення).

У цих рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Водночас, як встановлено судом, прийняте Бахмутським об'єднаним УПФУ Донецької області розпорядження від 03.03.2016 року про припинення ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року виплати пенсії, не містить зазначення підстав для припинення виплати позивачу пенсії.

Однак, як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Варто відмітити, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Таким чином, суд вважає, що припинення виплати позивачу пенсії з 01.03.2016 року є протиправним, оскільки вказана відповідачем підстава припинення, така як з'ясування інформації від СБУ, не передбачена ст. 49 Закону № 1058-IV, а посилання на підзаконні нормативні акти є безпідставним, оскільки регулювання вказаного питання можливе виключно нормами спеціального закону.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного суду від 03.05.2018 року у справі № 805/402/18.

Щодо доводів відповідача про звернення позивача до суду поза межами строку, встановленого КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України за загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже дана норма КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються також іншими законами України.

Натомість, спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон № 1058-IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Таким чином, позивач не пропустила строк звернення до суду.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності припинення виплати пенсії позивачу.

Щодо вимоги позивача про виплату пенсії з проведенням індексації, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 42 Закону № 1058-ІV для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Таким чином, індексація призначеної пенсії проводиться пенсійним органом при нарахуванні пенсійних виплат, а відтак дана вимога є передчсасною, оскільки відповідач не відмовив позивачу у її застосуванні.

За таких обставин суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1

За приписами ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи те, що присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 382 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, адреса місцезнаходження: м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) пенсію за віком за період з 01.03.2016 року до 20.11.2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Звернути рішення до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 10.2.4