Справа № 814/457/18
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 р. № 814/457/18
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідачів:Заступника командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , АДРЕСА_3
про:визнання неправомірним рішення відповідача 1; визнання протиправним наказу від 16.01.2018 № 16; зобов`язання відповідача 2 виплатити незаконно утримане грошове забезпечення у сумі 1548 грн.,

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:
визнати неправомірним рішення заступника командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння підполковника ОСОБА_2 щодо безпідставного і незаконного накладення на позивача дисциплінарного стягнення «сувора догана» та скасувати його;
визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 16 від 16.01.2018 протиправним та скасувати його;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити незаконно утримане грошове забезпечення у розмірі 1 548 грн.
Відповідачами позивач зазначив: заступника командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння ОСОБА_2 (надалі заступник командира або відповідач 1), військову частину НОМЕР_1 (надалі В/ч або відповідач 2), командира В/ч ОСОБА_3 (надалі командир або відповідач 3).
В обґрунтування позовних вимог (арк. спр. 67-77) ОСОБА_1 вказав, що він з 18.02.2016 проходить військову службу на посаді начальника відділення зв`язку та радіотехнічного забезпечення штабу В/ч. 09.12.2017 заступник командира оголосив позивачу сувору догану, в зв`язку з чим позивача було позбавлено премії на 20%, тому загальна сума виплат позивачу за січень 2018 року була зменшена на 1 548 грн. Наказом від 16.01.2018 № 16 командир залишив накладене на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення без змін. Як зазначив позивач, стягнення було накладено безпідставно, відповідач 1 порушив статті 86 та 97 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (надалі Дисциплінарний статут). За твердженнями позивача, при проведенні службового розслідування з метою визначення правомірності дій відповідача 1, були допущені порушення статті 85 Дисциплінарного статуту, Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 № 82 (надалі Інструкція), наказів командира від 13.12.2017 № 459 «Про призначення службового розслідування з метою визначення правомірності дій підполковника ОСОБА_2 під час накладення дисциплінарного стягнення» (надалі Наказ № 459), від 28.12.2017 № 811 «Про продовження терміну службового розслідування з метою визначення правомірності дій підполковника ОСОБА_2 під час накладення дисциплінарного стягнення» (надалі Наказ № 811).
Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву (арк. спр. 109-114) вказав, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності став факт невиконання ОСОБА_1 розпорядження ОСОБА_2 як голови внутрішньо-перевірочної комісії (з інвентаризації військової техніки, озброєння, військового майна належності Головного управління майна та ресурсів), яка мала інвентаризувати зокрема службу зв`язку.
Відповідачі 2 і 3 у відзиві на позовну заяву (арк. спр. 91-98) вказали, що за результатами проведеного службового розслідування була підтверджена обґрунтованість та законність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, а позбавлення позивача премії на 20% в зв`язку з накладенням на нього дисциплінарного стягнення «сувора догана» передбачено пунктом 31.5 затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Позивач подав відповіді на відзиви на позовну заяву (арк. спр. 137-174).
Представник відповідачів 2 і 3 подав заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву (арк. спр. 175-179).
Ухвалою від 05.04.2018 суд відмовив представнику відповідачів 2 і 3 у задоволенні клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду.
В судовому засіданні позивач, відповідач 1 і представник відповідачів 2 і 3 надали пояснення по справі.
Заслухавши пояснення позивача, відповідача 1, представника відповідачів 2 і 3, дослідивши письмові докази, суд
В С Т А Н О В И В:
08.12.2017 відповідач 1, який був призначений в зв`язку з проведенням інвентаризації головою внутрішньої комісії номенклатури Головного управління майна та ресурсів, на службовій нараді зробив оголошення про проведення 09.12.2017 о 9-00 год. наради з приводу інвентаризації.
Позивач, який прибув на нараду 09.12.2017, не надав відповідачу 1 книгу обліку наявності та руху військового майна по службі зв`язку Ф27, книгу обліку озброєння та техніки за номерами і технічним станом обліку Ф31, наряд № 800/54-94 від 23.12.1993 на передачу ПАР-10 до ДП «Севастопольське авіаційне підприємство», акт приймання виробу ПАР-10 представниками ДП «Севастопольське авіаційне підприємство».
Більшість доводів позивача щодо безпідставності притягнення його до дисциплінарної відповідальності зводяться до того, що відповідач 1 намагався усунутися від виконання покладених на нього обов`язків шляхом перекладання їх на позивача, до необґрунтованості та незаконності вимог відповідача 1 та до того, що відповідач 1 не попередив позивача про необхідність прибуття на нараду від 09.12.2017 із вказаними вище документами.
При прийнятті рішення суд виходив з такого.
Згідно з пунктом 12 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 № 748 Положення про інвентаризацію військового майна, інвентаризаційна комісія має право зокрема вимагати від посадових осіб військової частини подання

необхідних довідок і пояснень.
Відповідно до пункту 10.3.4 затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, внутрішня перевірочна комісія при проведенні інвентаризації матеріальних засобів і перевірці господарської діяльності має право зокрема: перевіряти усі документи, книги та картки обліку матеріальних засобів, звіти і службове листування служб, які перевіряються; вимагати від начальників служб та інших посадових осіб військової частини (з`єднання) подання необхідних довідок і пояснень.
Отже, відповідач 1 як голова внутрішньої перевірочної комісії мав права вимагати від позивача надання відповідних документів та вчинення позивачем інших дій, спрямованих на виконання наказу командира про проведення інвентаризації.
Як вказано у статті 28 затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статут), єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
У статті 30 Статуту вказано, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Відповідач 1 є прямим командиром позивача.
Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Доказів віддання відповідачем 1 позивачу явно злочинного розпорядження матеріали справи не містять.
Суд визнав непереконливими твердження позивача про те, що відповідач 1 напередодні наради (08.12.2017) не вимагав від позивача надати 09.12.2017 документи, що мають безпосереднє відношення до інвентаризації. Оскільки темою наради була саме інвентаризація, є цілком очевидним, що позивач мав прибути на цю нараду підготовленим. Викладені ОСОБА_1 у відповідях на відзиви відповідачів доводи про те, що ОСОБА_2 міг надати позивачу 15-20 хвилин для того, щоб принести документи, а не оголошувати сувору догану, суд відхилив.
Згідно із службовою карткою (арк. спр. 101), відповідач 1 наклав на позивача дисциплінарне стягнення «за невиконання 9.12.17р. розпорядження заступника командира частини з озброєння, щодо організації інвентаризації по службі зв`язку».
За твердженнями ОСОБА_1 , відповідного розпорядження (письмового документа) не було, що свідчить про незаконність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Суд визнав ці твердження такими, що не відповідають дійсності, оскільки, як вказано вище, виконання вимог відповідача 1 як голови внутрішньої перевірочної комісії було обов`язком позивача. Розпорядження - це різновид наказу, що дається в усній або письмовій формі. Факт прибуття ОСОБА_1 на нараду 09.12.2017 свідчить про те, що викладену напередодні усну вимогу ОСОБА_2 він сприйняв саме як розпорядження (наказ), що і підтвердив у відповідях на відзиви на позовну заяву.
Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Станом на 09.12.2017 позивач мав не зняте дисциплінарне стягнення «догана» від командира, тому відповідач 1 застосував стягнення «сувора догана».
У частині першій статті 97 Дисциплінарного статуту вказано, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Як вказав позивач, на нараді 09.12.2017 був присутній майор, тому відповідач 1 не мав права оголошувати сувору догану позивачу, який є підполковником.
Згідно зі службовою карткою, посада підполковника ОСОБА_1 начальник відділення зв`язку та радіотехнічного забезпечення штабу, посада присутнього на нараді 09.12.2017 майора ОСОБА_4 , за інформацією відповідача 1, - начальник автомобільної і електрогазової служби озброєння в/ч, і ця посада не є нижчою щодо посади позивача.
Відносно доводів позивача про порушення, що були допущені під час проведення службового розслідування, суд зазначив таке.
Наказом № 459 командир призначив службове розслідування «по факту правомірності дій при накладенні дисциплінарного стягнення … ОСОБА_2 …». Проведення службового розслідування було доручено заступнику командира частини з морально-психологічного забезпечення начальнику відділення полковнику ОСОБА_5 (арк. спр. 52-53). Наказом № 811 строк службового розслідування було продовжено до 31.01.2018 (арк. спр. 54-55).
Як вказано в акті (арк. спр. 127-131), «… аналіз службового розслідування дає підстави вважати, що жодних порушень при накладанні дисциплінарного стягнення … не відбулося, стягнення накладено в межах компетенції та у спосіб, передбачений законодавством …».
Наказом від 16.01.2018 № 16 «Про результати службового розслідування з метою визначення правомірності дій підполковника ОСОБА_2 під час накладання дисциплінарного стягнення» (арк. спр. 50-51) командир залишив дисциплінарне стягнення без змін.
Суд врахував, що Командування Повітряних Сил Збройних Сил України розглянуло скаргу ОСОБА_1 та у відповіді (арк. спр. 180-181) зазначило таке: «… порушень законодавства та вимог Статутів Збройних Сил України з боку керівного складу військової частини НОМЕР_1 та підстав для скасування рішення заступника командира військової частини з озброєння підполковника ОСОБА_2 щодо накладання … дисциплінарного стягнення … не встановлено …».
У пункті 1.4 Інструкції вказано, що особи у разі виявлення правопорушення зобов`язані негайно повідомити про це командира (начальника), до компетенції якого входить призначення розслідування; у пунктом 4.3 Інструкції передбачено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування; згідно з пунктом 5.1 Інструкції, посадова особа, яка призначила службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення.
ОСОБА_1 не зазначив у позові, якими доказами підтверджується порушення вказаних норм при проведенні службового розслідування.
Доводи позивача про те, в порушення статті 100 Статуту, акт службового розслідування не був завізований помічником командира з правової роботи, суд визнав безпідставними. Як вказано у зазначеній нормі, помічник командира полку з правової роботи (юрисконсульт полку) зобов`язаний зокрема перевіряти відповідність вимогам законодавства проектів наказів, інших документів правового характеру, що подаються на підпис командирові полку, та візувати їх після погодження з відповідними службовими особами. Акт службового розслідування до вказаних документів не належить та командиром не підписується.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 9, 19, 77, 241-243, 246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Заступника командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна