Справа № 815/5540/17
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5540/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.,

секретаря судового засідання Чернецької О.А.,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1, (за довіреністю),

представника відповідача Токар В.П., (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

26.10.2017 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.07.2016 року №, № , податкової вимоги від 13.09.2016 року № 1508-17.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач необґрунтовано нарахував податок на суму списаного боргу за кредитним договором, визначивши таку суму як додаткове благо. При цьому, позивач зазначив, що такі висновки відповідача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони базуються виключного на інформації з листа банку, в якому зазначено про нарахування доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості. Позивач зауважив про те, що його заборгованість у розмірі 1 418 871, 84 грн. не підпадає під визначення п.п."д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, тобто, не є додатковим благом, оскільки жодних повідомлень від банку про прощення (анулювання) боргу за кредитним договором він не отримував. Окрім того, позивач вказує на порушення відповідачем процедури проведення самої податкової перевірки, оскільки наказу та направлення про проведення перевірки позивач не отримував. Також, позивач вказує на те, що у відповідача відсутня інформація щодо складової суми заборгованості 1 418 871, 84 грн., а саме щодо суми, яка фактично була надана банком у вигляді кредиту, тобто тіло кредиту, штрафні санкції за неналежне виконання умов договору у вигляді пені тощо. За таких обставин, кошти у сумі 1 418 871, 84 грн. не підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2014 рік та сплати військового збору з вказаної суми.

Ухвалою суду від 30.10.2017р. було відкрито провадження по справі.

13.11.2017 року від представника відповідача надійшли заперечення проти позову (а.с. 54-58).

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим КАС України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.10 Розділу VII Перехідних Положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією КАС України, за правилами загального позовного провадження, про що судом 04 січня 2018 року прийнято відповідне рішення.

25.01.2018 року представник відповідача надав до суду відзив на позов (а.с. 136-140), в якому фактично відображено обставини та правову позицію відповідача, яку він виклав у наданих раніше запереченнях до позову. Зокрема, представник відповідача зазначив, що в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси була проведена документальна невиїзна позапланова перевірка з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб позивача за результатами якої складено акт перевірки. На підставі вказаного акту перевірки Відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Вказаним актом перевірки були встановлені порушення позивачем Податкового кодексу України, а саме отримання доходу у вигляді додаткового блага за "ознакою 126" у розмірі 1 418 871, 84 грн. - прощення (анулювання) боргу за кредитним договором з ПАТ «УкрСиббанк». Згідно відомостей про одержані доходи та сплачений податок з доходів фізичних осіб отриманих з ЦБ ДРФО, відображених ПАТ «УкрСиббанк», у податковому розрахунку суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь платника податків, фізична особа - платник податків ОСОБА_3 отримав дохід у вигляді додаткового блага «за ознакою 126», у розмірі 1 418 871, 84 грн. в результаті прощення (анулювання) боргу за кредитним договором, але податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси позивач не надав. Посилаючись на положення Податкового кодексу України, відповідач зазначає що позивачем обов'язок щодо відображення даних у податкових деклараціях не було виконано, податкові зобов'язання не були визначені та не сплачені до бюджету, а отже на думку відповідача оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті правомірно.

05.02.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 144-148), в якій позивач додатково вказав, що відповідачем не було проведено перевірку правильності розрахунків банку та помилково визначено суму зобов'язання з ПДФО та військового збору виходячи із суми прощення у доларах США помноженого на курс гривні до долара США на день прощення ? 29.07.2015 року, а не на 01.01.2014 року, як то передбачено Податковим кодексом України.

У судовому засіданні 15.05.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав вказаних у відзиві на позов.

Заслухавши учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Суворовському районі ГУ ДФС Одеської області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб від доходів, отриманих у вигляді додаткового блага фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 рік, за результатами якої складений акт №1731/15-54-13-04/НОМЕР_1 від 27.05.2016.

В ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, оскільки позивачем не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за податковий (звітний) 2014 рік, не задекларовано суму отриманого додаткового блага у вигляді прощеного (анульованого) боргу на суму 1 418 871, 84 грн. та не сплачено у бюджет податок з доходів фізичних осіб за 2014 рік у сумі 283043, 57 грн. та військовий збір у сумі 21273, 94 грн.

Підставою для такого висновку податкового органу слугували відомості про одержані доходи та сплачений податок з доходів фізичних осіб отриманих з ЦБ ДРФО за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 рік, відображених ПАТ "УкрСиббанк", у податковому розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платника податків за 3-й квартал 2015 року. Згідно вказаних відомостей, позивач отримав дохід у вигляді податкового блага "за ознакою 126", а саме ? прощення (анулювання) боргу за кредитним договором, але податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік до податкової інспекції не надав.

В акті перевірки зазначено, що податковим органом направлено рекомендованим листом письмове повідомлення № 2820/к від 09.03.2016 року з приводу подання податкової декларації за вказаний період, проте повідомлення про вручення поштового відправлення було повернуто до податкового органу з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (зворотній бік а.с. 18-19).

З акта перевірки та матеріалів адміністративної справи вбачається, що на адресу АТ «УкрСиббанк» податковим органом було направлено лист від 15.02.2016 року № 1875/15-54-17-04 для з'ясування нарахованого/виплаченого доходу у вигляді додаткового блага за ознакою « 126» та неотримання податку на доходи фізичних осіб з виплаченого доходу позивачу (а.с. 62). Так, відповідач просив банк надати йому повідомлення платника податку- боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання (прощеного) боргу. На вказаний запит АТ «УкрСиббанк» надано відповідь листом від 17.03.2016 року № 11-42/8614, в якому банк відмовив відповідачу в наданні вказаної вище інформації та доказів повідомлення позивача про анулювання (прощення) боргу, разом з тим банк повідомив податкову інспекцію, що суми виплачених (нарахованих) доходів фізичним особам, зазначених листі в 2015 році у повному обсязі відображено у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (форма № 1ДФ ) за ознакою доходу « 126». Доходи нараховані у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням з врученням боружинку відповідного повідомлення і ро анулювання (прощення) боргу згідно вимог підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 ПКУ та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1ДФ. Відповідно до підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 ПКУ боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. Таким чином, банком виконано всі функції податковото агента відповідно до вимог чинного податкового законодавства.

На підставі акта перевірки, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:

від 07.07.2016 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 353974, 46 грн, в т.ч.: за основним платежем - 283043, 57 грн, штрафні (фінансові) санкції - 70930, 89 грн. (а.с. 68);

від 07.07.2016 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати військового збору на суму 26592, 43 грн, в т.ч.: за основним платежем - 21273, 94, 57 грн, штрафні (фінансові) санкції - 5318, 49 грн. (а.с. 66).

Крім того, відповідачем було нараховано пеню у розмірі 5769, 44 грн. за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору у розмірі 433, 64 грн.

Враховуючи вищезазначене, відповідачем 13.09.2016 року було винесено податкову вимогу за № 1508-17 на загальну суму 386769, 97 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковими повідомленнями-рішеннями та податковою вимогою, позивач озвренувся до суду позовом.

Судом встановлено, що 08.10.2007 року між позивачем та АТ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 75 000 дол. США (а.с. 32-44).

Судом встановлено, що 14.07.2015 року за № 332/30-6/1237 банком надано позивачу Гарантійний лист (а.с. 150), згідно якого банк гарантує, що при внесені позивачем грошової суми по кредитному договору №0 від 08.10.2007 року у розмірі 16210 доларів США та судових витрат у сумі 3441 грн. єдиним платежем до 31.07.2015 року, залишок заборгованості на день внесення коштів буде анульовано та знято заборону на відчуження заставного майна.

Також, матеріали справи містять довідку банку від 31.07.2015 року № 61-2/39-18-39 про відсутність у позивача станом на 31.07.2015 року отриманих та непогашених кредитів в АТ "УкрСиббанк" (а.с. 151).

Згідно з підпунктом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, а також неустойку.

Тому, база оподаткування має бути визначена виключно із основної суми боргу за кредитним договором, прощеної (анульованої) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів та неустойки.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Вищим адміністративним судом України, в ухвалах від 01.03.2016 №К/800/5293/15, від 31.05.2016 №К/800/63798/14, від 28.02.2017 №К/800/8352/16, 25.10.2017 №К/800/19863/17.

У той же час, позивач стверджує, що не отримував від ПАТ "УкрСиббанк" жодних рекомендованих листів з повідомленням про вручення або особисто під підпис жодних повідомлень щодо анулювання заборгованості. При цьому, під час розгляду справи відповідач не спростував вказані доводи позивача і не підтвердив, що останній мав обов'язок самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб і військовий збір з суми анульованої ПАТ "УкрСиббанк" боргу, що є додатковим благом, і відобразити її у річній податковій декларації.

Суд вказує на те, що АТ "УкрСиббанк" надано відповідь листом від 17.03.2016 року № 11-42/8614, в якому банк відмовив відповідачу в наданні доказів повідомлення позивача про анулювання (прощення) боргу, у звязку із невідповідністю запиту вимогам чинного законодавства України, разом з тим банк повідомив податкову інспекцію, що суми виплачених (нарахованих) доходів фізичним особам, зазначених листі в 2015 році у повному обсязі відображено у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (форма № 1ДФ ) за ознакою доходу "126", проте суд критично оціню таку інформацію як належний доказ виконання банком всіх обов'язків податкового агента, оскільки вказана інформація не підтверджена жодними доказами. В свою чергу, саме на відповідача покладено обов'язок щодо встановлення факту виникнення у позивача податкових зобов'язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору.

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права, звернутись до АТ "УкрСиббанк" із відповідним запитом щодо надання інформації та доказів прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням позивачу відповідної суми заборгованості в порядку передбаченому ст. 73 Податкового кодексу України, яким визначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження (п. 73.3 ст. 73).

Разом з тим, відповідач не звертався до банку із відповідним запитом (який би відповідав приписам та вимогам Податкового кодексу України), що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні.

Крім того, суд зазначає, що під час проведення податкової перевірки, у відповідача були відсутні детальні розрахунки ? складові прощеної заборгованості, що унеможливлює визначити суми зі сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору саме щодо суми, яка фактично була надана банком у вигляді кредиту та в подальшому прощена, в частинв тіла кредиту.

Таким чином, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи податкова інспекція не довела належними і допустимими доказами те, що позивачем були порушені вимоги пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України.

Відтак, відповідачем було протиправно збільшено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору, а також нараховано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб і з військового збору, у зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню повністю.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність нарахування сум податкових зобов'язань то відповідна й нарахована пеня за несплату вказаних зобов'язань є протиправною. Враховуючи зазначене, прийнята податкова вимога від 13.09.2016 року № 1508-17 Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на загальну суму 386769, 97 грн. підлягає скасуванню.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку суду, відповідачем не доведено правових підстав для відображення позивачем суми у розмірі 1 418 871, 84 грн. у складі оподатковуваного доходу як додаткового блага, що вказує на помилковість висновків акта перевірки про заниження податку на доходи фізичних осіб та необхідність подання податкової декларації.

Що стосується доводів позивача про неналежне повідомлення про проведення перевірки відповідачем, суд зазначає, що таке твердження спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме, відповідачем було направлено відповідний наказ та направлення на проведення перевірки на адресу позивача за якою він зареєстрований згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, проте з незалежних від відповідача причин вказані наказ та направлення повернуто Укрпоштою із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3867, 70 грн. (а.с. 4) згідно квитанції № 0.0.878776852.1 від 24.10.2017 року. Враховуючи зазначене, судові витрати у розмірі 3867, 70 грн. мають бути стягнуті з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 07.07.2016 року №, № .

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 13.09.2016 року № 1508-17 Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

Стягнути судові витрати в розмірі 3867, 70 грн. з Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено та підписано суддею 25.05.2018 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_3 (65039, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

Відповідач - Державна податкова інспекція у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (65025, м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, 38 А, )

Суддя Корой С.М.

.