Справа № 225/2690/17
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року справа №225/2690/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Борисові А.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_2 (за договором)

відповідач: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дзержинського міського суду Донецької області (суддя Андреєв В.В.) від 12 жовтня 2017 року (повне рішення складено 12 жовтня 2017 року у м.Дзержинськ) по справі №225/2690/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними; зобовязання провести перерахунок пенсії на підставі довідки про заробітну плату прокуратури Запорізької області №18-88 вих-17 від 09.02.2017 року, виходячи з 80% від суми місячної заробітної плати, без обмеження її граничного розміру, починаючи з 01 березня 2017 року; зобовязання відновити порушені пенсійні права і виплатити недоплачену пенсію в сумі 50 283,54 грн з урахуванням індексів інфляції в сумі 10 166,08 грн, 3% річних в сумі 2 198,7 грн, пенсії в сумі 876,17 грн за період з 01.12.2015 року по 15.05.2017 року, а всього 63 524,49 грн; відшкодування моральної шкоди в розмірі 9 083, 81 грн.

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2017 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не було враховано те, що порядок пенсійного забезпечення, визначений ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ з моменту призначення пенсії та її перерахунок, гарантується ст.46 Конституції України. Відповідно до ч.13 ст.50-1 цього Закону обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Згідно з вимогами ч.ч.17-18 цієї ж статті Закону України «Про прокуратуру», призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Позивач зазначив, що конституційні права і свободи не можуть бути скасовані. Саме тому ч.3 ст.22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Крім того, 8 червня 2016 року Конституційний суд України своїм Рішенням №4-рп/2016 визнав неконституційними положення закону України від 02.03.2015 року №213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», в частині обмеження розміру нарахування та виплати як пенсій так і довічного грошового утримання суддів у відставці. Також 20 грудня 2016 року своїм Рішенням №7-рп Конституційний Суд України (пунктом 5) визнав неконституційним і такими, що втрачають чинність положення ч.7 ст.43, першого речення ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, тим самим скасував будь-які обмеження розміру та порядку нарахування і виплати пенсій військовослужбовцям та працівникам правоохоронних органів.

Відповідач у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивачеві з 09.02.2005 року призначено пенсію по 2 групі інвалідності згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 80% середнього заробітку.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено довідкою від 30.05.2017 року.

З 01.08.2014 року він був взятий на облік в УПФУ в м.Дзержинську Донецької області як внутрішньо переміщена особа. Розмір призначеної пенсії станом на 01.05.2016 року склав 4473,44 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 01.12.2015 року підвищено посадові оклади працівників прокуратури, розміри яких було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов плати праці працівників органів прокуратури».

Відповідно до довідки прокуратури Запорізьської області №18-88 вих-17 від 09.02.2017 року згідно з вказаною постановою КМУ після підвищення посадових окладів в органах прокуратури заробітна плата на 01.12.2015 року на посаді старшого прокурора відділу прокуратури складає 9083,71 грн.

Позивач 21.03.2017 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі наведеної довідки прокуратури Запорізьської області №18-88 вих-17 від 09.02.2017 року з 01.12.2015р.

Відповідач листом від 28.03.2017р. №53/Я-08-01-04 повідомив останнього про відсутність підстав для перерахунку пенсії з нової заробітної плати, оскільки постановою КМУ від 09.12.2015 року №1013 «Про впорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 01.12.2015 року підвищено посадові оклади працівників прокуратури, розміри яких було затвердженого Постановою КМУ від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов працівників органів прокуратури». Однак, проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру» діючим законодавством не передбачено.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Згідно частини 1 статті 50-1Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХП (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), прокурори і слідчі за стажем роботи не менше 20 років, у тому числі за стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону № 1697-VII, набрав чинності з 15 липня 2015 року (далі - Закон № 1697-VII), визнано таким, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення частини 18 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури у зв'язку з підвищенням заробітної плати, втратили чинність з дня набрання чинності Законом №1697-VII, а саме, з 15 липня 2015 року.

Отже, на час підвищення посадових окладів працівникам прокуратури постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» № 1013 від 09.12.2015 року (набрала чинності з 01.12.2015 року), та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зазначена норма втратила чинність.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Навпаки, в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року чітко визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому Закони № 76-VII, № 213-VIIІ та № 1697-VII не визнані неконституційними, тому підлягають застосуванню.

Закон № 1697-VII не містить норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок її пенсії за вислугу років положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (крім частин третьої, четвертої, шостої, одинадцятої) втратили чинність згідно з Законом № 1697-VII. Натомість визначення умов і порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, за Законом № 1697-VI віднесено до відання Кабінету Міністрів України, який мав би ці правовідносини врегулювати.

За відсутності урядової постанови щодо умов і порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це спершу було передбачено частиною вісімнадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а згодом - частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VII) в Управління ПФУ немає правового механізму для перерахунку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що за відсутності нормативного регулювання відносин щодо умов і підстав для перерахунку пенсій (зокрема у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати) працівників прокуратури підстав для такого перерахунку немає. Тому відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії з підстав, про які зазначено вище, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Стосовно доводів позивача про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми законодавства, яке діяло станом на дату призначення пенсії, то такі, на думку колегії суддів, ґрунтуються на помилковому і довільному трактуванні положень законодавства в сфері пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Рішенням від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними) положення пункту 5 розділу ІІІ Закону №213-VIII, але тільки в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Оскільки щодо конституційності решти законодавчих положень пункту 5 розділу ІІІ Закону №213-VIII Конституційний Суд України рішення не приймав, такі залишаються чинними.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі Кечко проти України Суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство (пункт 23).

У рішенні від 09.10.1979 у справі Ейрі проти Ірландії Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2017 року по справі №225/2690/17 - залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2017 року по справі №225/2690/17 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 24 травня 2018 року.

Повне судове рішення складено 25 травня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 24 травня 2018 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

ОСОБА_1