Справа № 2а/1570/9066/2011
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2011-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/9066/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2011 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванова Е.А.

секретар Чиженко А.О.,

за участю: позивачів: ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київського РВ ГУМВС України в Одеській області, ОМУ ГУМВС України в Одеській області, начальника ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 про зобовязання здійснити реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Київського РВ ГУМВС України в Одеській області, ОМУ ГУМВС України в Одеськй області, Начальника ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4, в якому позивач просить суд визнати протиправною відмову начальника ВГІРФО ОСОБА_4 в реєстрації ОСОБА_1 та дитини за місцем постійного проживання, у можливо стислі строки зобовязати ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області зареєструвати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дитину ОСОБА_5 16.02.2010 року за місцем постійного проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 літ. Д, у відповідності зі ст. 166 КАС України постановити окрему ухвалу та направити її у ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області для усунення умов та причин порушення Законів України.

Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що звернулися до начальника СГІРФО Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 про реєстрацію ОСОБА_1 та її малолітньої дитини ОСОБА_5 за місцем постійного проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 «Д»та у присутності ОСОБА_6 на заяві була зроблена відмітка про згоду власника будинку ОСОБА_2 на реєстрацію та надані документи, зазначені в цій заяві. Проте 17.05.2011 року ОСОБА_6 повідомила про відмову в реєстрації позивачів за місцем проживання. Позивачі зазначають, що лист, яким їм було відмовлено у реєстрації їх місця проживання не відповідає вимогам Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», а саме ст.. 15 Закону відповідно до вимог якої відмова державного органу в реєстрації має бути письмовою, обґрунтованою, з посиланням на закон, викладенням мотивів відмови а також із розясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Позивачі зазначають, що у відповідності до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»вони надали заяву про реєстрацію встановленого зразка та всі наявні документи, які підтверджують право власності і є підставою для реєстрації, проте, не зважаючи на те, у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та її малолітньої дитини за адресою м. Одеса, пров. Псковський 12 було відмовлено. Позивачі оскаржили дії начальника СГІРФО Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області щодо відмови у реєстрації за місцем проживання до начальника ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 Проте листом від 18.07.2011 року скарга позивачів залишена без задоволення. У звязку з викладеним позивачі звернулися до суду та просять задовольнити їх позовні вимоги.

Представник відповідачів ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив суду, що під час розгляду заяви про реєстрацію місця проживання начальником СГІРФО Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 було встановлено, що у позивача ОСОБА_1 були відсутні листки вибуття з попереднього місця проживання та крім того, під час звернення із заявою про реєстрацію місця проживання позивачі не повідомили про те, що ОСОБА_1 за заочним рішенням суду втратила право користування житловим приміщенням за попереднім місцем проживання, а також до заяви про реєстрацію місця проживання не були надані документи, підтверджуючі право власності на будинок у якому мають намір зареєструватися ОСОБА_1 та її малолітня дитина. На підставі викладеного, представник відповідачів просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 25.09.2009 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії І-ЖД № 109310.

Позивачі мають малолітню дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ЖД № 214923.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 18.02.2011 року подали до начальника відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Київського району м. Одеси заяву, у якій просили зареєструвати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та його матері ОСОБА_1 за адресою м. Одеса, пров. Псковський 12-Д. У вказаній заяві позивачі зазначили, що необхідність її подання виникла після звернення до паспортиста ОСОБА_8 оСОН «Золотий берег»за адресою вул. Золотий берег 9 (а.с.5-6).

Позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, про що свідчить довідка про склад сімї ОСОБА_2

Листом начальника Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 28.12.2011 року № 31/19-Б-144 ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно наказу МВС України, для зняття з реєстрації місця проживання, особа звертається особисто безпосередньо до уповноваженого органу реєстрації з заявою встановленого зразка, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У листі повідомлялося, що заяву необхідно засвідчити в установленому порядку уповноваженою особою або нотаріально та на підставі заяви уповноважена особа органу реєстрації нового місця проживання до органу реєстрації попереднього місця проживання насилає відповідний запит про зняття з реєстрації проживання та надання талонів зняття з реєстрації (а.с.7).

Листом начальника СГІРФО Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 14.03.2011 року № 31/19/10/2011 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що заява з питання зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за попереднім місцем проживання була направлена до м. Івано-Франківська (а.с.8).

Після отримання відомостей про зняття з реєстрації з попереднього місця проживання на підставі рішення суду про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право проживання, спеціалістом СГІРФО Київського РВ ОСОБА_9 було проставлено у паспорті ОСОБА_1 штамп про зняття з реєстрації з попереднього місця проживання від 21.01.2011 року (а.с.9).

Судом встановлено, що 11.05.2011 року ОСОБА_1 до СГІРФО Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області була подана заява про реєстрацію її місця проживання та місця проживання її малолітньої дитини ОСОБА_5 у м. Одесі, пров. Псковський 12 «Д». Із вказаної заяви вбачається, що в якості підстави для реєстрації місця проживання заявника за зазначеною адресою є свідоцтво про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, серії 1-ЖД № 109310 від 25.09.2009 року, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 295524, виданий ОСОБА_2 26.08.2000 року, технічний паспорт на житловий будинок літ «Д», рішення Одеської міської ради № 573 від 26.05.2009 року про готовність закінчення будівництвом житлового будинку літ. «Д»за адресою: м. Одеса, пров. Псковський 12 «Д»(а.с.10).

Листом начальника СГІРФО Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 20.05.2011 року № 31/19-120 ОСОБА_1 повідомлено за яких умов можлива реєстрація її місця проживання та місця проживання її малолітньої дитини (а.с.11).

Не погодившись із вказаним листом ОСОБА_1 24.05.2011 року оскаржила дії начальника СГІРФО Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області до начальника ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 (а.с.12-13) та на дану скаргу останнім була надана відповідь від 06.06.2011 року № 31/30-160 о/п, згідно якої ОСОБА_1 було рекомендовано надати до СГІРФО Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області документи, необхідні для реєстрації її місця проживання та місця проживання її малолітньої дитини та повідомлено, що після надання зазначених у листі документів, реєстрація буде здійснена у встановленому законом порядку (а.с.14).

Судом встановлено, що позивач 15.06.2011 року ОСОБА_1, не задовольнившись відповіддю на попередню скаргу, повторно подала скаргу до начальника ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4, у якій просила належним чином розглянути її скаргу від 24.05.2011 року та надати обґрунтовану відповідь про можливість або відмову реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 та її малолітньої дитини (а.с.15-16).

Згідно листа ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області від 12.07.2011 року № 31/30-160 о/п скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення з підстав не надання заявником документів, що підтверджує право власності на будівлю за адресою м. Одеса, пров. Псковський 12 (а.с.17-18).

Суд вважає, що ОСОБА_1 було правомірно відмовлено в реєстрації місця проживання з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Статтею 380 ЦК України визначено поняття житлового будинку, яким є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Стаття 331 ЦК України визначає підстави набуття права власності на новостворене майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових право на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 1 ст. 4 вищевказаного закону встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових право на нерухоме майно та їх обтяжень»встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на такі об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, зокрема на житлові будинки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва»від 25.12.2008 року, що набрав чинності 14.01.2009 року, затверджена нова редакція ст.. 30-1 Закону «Про планування і забудову територій», яка регулює питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Відповідно до ст.. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій»в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Для одержання сертифіката відповідності замовник або уповноважена ним особа подає до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка надала дозвіл на виконання будівельних робіт, письмову заяву, до якої додаються: проектна документація на будівництво об'єкта, погоджена та затверджена в установленому законодавством порядку; акт готовності об'єкта до експлуатації, підписаний генпроектувальною та генпідрядною організаціями, субпідрядними організаціями, що здійснювали будівництво, генпроектувальною організацією, замовником, страховою компанією (якщо об'єкт застрахований).

Отже з наведеного можна зробити висновок, що віднесення обєкта нерухомості до житлового фонду можливе за наявності двох ознак: юридичної та фактичної. Так житловий будинок (приміщення) має бути таким за юридичним статусом (спроектований, побудований, зданий в експлуатацію та зареєстрований саме як житловий). Та крім цього, житловий будинок (приміщення) має бути придатним до постійного проживання в ньому, а саме відповідати нормам щодо опалення, санітарно-епідемічним вимогам, тощо.

Саме на відповідність щодо останнього у суду та відповідачів не виникає сумнівів, разом з тим що стосується юридичної ознаки обєкта нерухомості, тобто прийняття до експлуатації та набуття права власності на нього, то судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 не набув у встановленому законом порядку право власності на будівлю за адресою: м. Одеса, пров. Псковський 12 «Д», а саме не отримував сертифікат відповідності та не вводив будівлю до експлуатації, а також немає свідоцтва про право власності на новозбудований будинок.

Рішення Одеської міської ради від 26.05.2009 року № 573, яке надали позивачі у підтвердження права власності ОСОБА_2 на вищевказану будівлю не може бути належним доказом його права власності, оскільки під час видання такого рішення, вже існував інший порядок введення в експлуатацію новостворених будівель, який позивачем не був дотриманий.

Відповідно до ст.. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.. 4 Житлового Кодексу України житловим фондом України є житлові будинки та житі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»реєстрація це - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»для реєстрації особа подає письмову заяву, паспортний документ, квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати, два примірники талона зняття з реєстрації. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 р. N 985 «Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні»затверджений зразок заяви про реєстрацію місця проживання в Україні, з якого вбачається, що підставою для реєстрації місця проживання заявника його неповнолітньої дитини за зазначеною адресою є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи.

Як встановлено судом та вбачається із заяви про реєстрацію місця проживання, в якості підстави для реєстрації місця проживання заявника останньою зазначені свідоцтво про шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, серії 1-ЖД № 109310 від 25.09.2009 року, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 295524, виданий ОСОБА_2 26.08.2000 року, технічний паспорт на житловий будинок літ «Д», рішення Одеської міської ради № 573 від 26.05.2009 року про готовність закінчення будівництвом житлового будинку літ. «Д»за адресою: м. Одеса, пров. Псковський 12 (а.с.10).

Проте, жоден з цих документів, що зазначені заявником та подані СГІРФО Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області не є підставою для реєстрації ОСОБА_1 та її малолітньої дитини за адресою: м. Одеса, пров. Псковський 12 «Д», оскільки не є документами, підтверджуючими наявність житла за вказаною адресою.

Крім того, із зразка заяви про реєстрацію місця проживання в Україні вбачається, що у разі відсутності у заявника документів, зазначених у зразку заяви як підстава для реєстрації, а саме ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), необхідна згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання заявника.

Як зазначала позивач у судовому засіданні, у заяві про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, який нібито є власником житлового приміщення за адресою м. Одеса, пров. Псковський 12 «Д»зазначив про свою згоду на реєстрацію за вказаною адресою ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_5, що також вбачається із заяви про реєстрацію місця проживання (а.с.10).

Проте суд не приймає до уваги дане твердження позивача ОСОБА_1, оскільки до суду не надано доказів того, що ОСОБА_2 дійсно є власником будинку за адресою м. Одеса, пров. Псковський 12 «Д», таким документом на новозбудоване житло є свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на будівлю за вказаною адресою.

Позивачем на підтвердження права зареєструватися за адресою м. Одеса, пров. Псковський 12 «Д»було подано суду: договір від 05.04.2003 року, укладений між ПКФ «ЦСС»та ОСОБА_2 про встановлення телефонного кабелю за адресою м. Одеса, пров. Псковський 12 «Д», договір від 28.09.2007 року № 16732 про надання ОСОБА_2 послуг з водопостачання та водовідведення за адресою м. Одеса, пров. Псковський 12 «Д», технічні умови підключення газопостачання ОСОБА_2 № 2545 від 16.08.2006 року, технічний паспорт, виданий КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», у якому ОСОБА_2 зазначений в якості користувача будинку по вул. Псковській 12 «Д»у м. Одесі, а також рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.05.2009 року № 573, яким зобовязано юридичний департамент Одеської міської ради видати ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на домоволодіння за адресою м. Одеса, пров. Псковський 12 «Д».

Проте, всі ці документи не підтверджують право власності ОСОБА_2 на будівлю за адресою м. Одеса, пров. Псковський 12 «Д», а свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на вищевказану будівлю не було надано не до СГІРФО Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, не до суду.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, можна зробити висновок, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та її малолітньої дитини за адресою м. Одеса, пров. Псковський 12 можлива за наявності документа, підтверджуючого, що приміщення, до якого особа бажає зареєструватися є житлом та згода власника житла на реєстрацію, проте ні заявник ОСОБА_1 ні її чоловік ОСОБА_2 який дав згоду на реєстрацію ОСОБА_1 та її малолітньої дитини у будинку за вказаною адресою не мають правовстановлюючого документу на будинок за адресою м. Одеса пров. Псковський 12 «Д»та він не введений в експлуатацію, а тому не може вважатися житлом в розумінні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та обєктивному досліджені.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що з боку відповідача не було вчинено порушень діючого законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 71, 86 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київського РВ ГУМВС України в Одеській області, ОМУ ГУМВС України в Одеській області, начальника ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 про визнання протиправною відмову, та зобовязання здійснити реєстрацію місця проживання відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів після отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 05 грудня 2011 року.

Суддя Е.А.Іванов

05 грудня 2011 року