Справа № 404/7920/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" травня 2018 р. м. Дніпро справа № 404/7920/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2018 р. (суддя Завгородній Є.В., м. Кропивницький)

у справі № 404/7920/17

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кропивницький Департаменту патрульної поліції Пенкіна Максима Володимировича

про скасування постанови, -

встановив:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кропивницькому Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Пенкіна Максима Володимировича, пов'язані з винесенням ним постанови серії БР № 892054 від 04.12.2017 р. по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП;

- скасувати постанову серії БР № 892054 від 04.12.2017 р. інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кропивницькому Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Пенкіна Максима Володимировича у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2018 р. в задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення мотивоване відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що з відеозаписів жодним чином не доведено суду твердження щодо порушення позивачем по справі Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р. (далі - ПДР), в частині зупинки в невстановленому місці (п. 12.9 "е" ПДР, ч. 1 ст. 122 КУпАП).

Суд першої інстанції не врахував, що постанова про адміністративне правопорушення серії БР № 892054 від 04.12.2017 року, що винесена інспектором Пенкіним Д.В., не містить посилання на будь-які докази та матеріали, що додаються до нього.

Збирання ж доказів та обґрунтування своєї позиції при винесенні постанови на стадії захисту в рамках розгляду адміністративної справи в порядку ст. 77 КАС України суперечить принципам розгляду справ про адміністративне правопорушення уповноваженими на те особами органів національної поліції на підставі доказів, які вказуються у такій постанові відповідно до ст. 251 КУпАП.

Якщо відповідач не послався у постанові, яку виніс, на будь-які докази, дані докази не є належними та допустимими, не були і не могли бути враховані на момент розгляду справи інспектором на місці, наслідком чого стало винесення оскаржуваної постанови серії БР № 892054 від 04.12.2017 року, а тому не можуть бути сприйняті судом як належні докази, що підтверджують правомірність винесення постанови, що оскаржується, так і самого факту адміністративного правопорушення.

Судом під час оцінки доказів не було враховано, що описова частина правопорушення містить посилання на два адміністративні правопорушення, передбачені як ч. 1 ст. 126 КУпАП, так і ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

У постанові не обґрунтовано чому інспектор визначив "більш серйозним" правопорушенням саме керування без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ч. 1 ст. 126 КУпАП), а не начебто зупинку ближче 30 метрів.

Суд не надав правової оцінки посиланню позивача на те, що інспектор поліції здійснив фізичну перешкоду руху його транспортного засобу, вискочивши на дорогу перед транспортного засобу позивача, чим міг спровокувати аварійну ситуацію та інші тяжкі наслідки, у тому числі травмувати себе або водія при екстреному гальмуванні.

Представник відповідача та УПП в м. Кропивницькому не пояснив чому на відео з реєстратора відповідача відсутній момент зупинення транспортного засобу позивача, що свідчить про недобросовісність дій відповідача, спотворення та викривлення фактів та подій з метою створення враження про законність своїх дій.

З відеозапису чітко видно, що після зупинки відповідачем позивач надав йому усі наявні у нього документи, після дослідження яких відповідач повідомив позивачу, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відсутній. Позивач не знав про цю обставину, оскільки, як пояснив на місці під відеозапис, під час оформлення транспортного засобу просив страхового агента оформити усі необхідні та передбачені законодавством страхові документи, в тому числі поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водночас, на відео не видно які документи були подані.

Суд не дав належної оцінки та не врахував при вирішенні справи той факт, що дії відповідача були спричинені умисними протиправними діями інспекторів, що носили завідомо провокативний та систематичний характер.

Внаслідок подій, що мали місце, було направлено відповідне звернення до прокуратури та Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Листом від 31.01.2018 р. № К-59/41/34/01-2018 начальника УПП Цюцюра А.І. повідомив, що матеріали службової перевірки направлені на службове розслідування. Суд першої інстанції на це уваги не звернув, не дослідив дії позивача як суб'єкта владних повноважень на предмет їх відповідності ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до норм п. 21.2. ст. 21 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції норми статті від 10.11.2015 р.) контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушення правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Статтею 35 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив правила дорожнього руху. Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Враховуючи, що відповідачем не складався протокол про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху та не оформлювалися матеріали дорожньо-транспортної пригоди, тому законних підстав вимагати від позивача надання полісу обов'язкового автострахування не було, що свідчить про протиправність постанови про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, а саме врахував під час прийняття рішення недопустимий доказ - відеозапис, на якому встановлено відсутність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, адже такий доказ отриманий з порушенням вимог п. 21.2. ст. 21 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-1V.

Судом не було надано належної оцінки обставинам, які пом'якшують вину особи та не досліджено можливість заміни стягнення, право на яке надано п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України у новій редакції.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Завгороднього Є.В. від 12 грудня 2017 року було відкрито провадження у справі. Водночас, судом справу було розглянуто в межах одного судового засідання 08 лютого 2018 року фактично за правилами КАС України, що діяли до 15 грудня 2017 року, перед цим не вжито заходів щодо визначення за якими правилами відбувається розгляд справи, порушено право сторін на подачу процесуальних документів по суті справи, реалізацію інших прав, визначених новою редакцією процесуального Кодексу.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.12.2017 року o 14 годині 12 хвилин по вулиці Преображенська, 16, в місті Кропивницький позивач зупинив транспортний засіб "Mercedes-Benz", державний номерний знак НОМЕР_1, ближче 30 метрів до дорожнього знаку "зупинка маршрутних транспортних засобів", при перевірці документів водій не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пп. 15.9 "е" та пп. 2,1 "ґ" ПДР.

У зв'язку з наведеним постановою інспектора патрульної поліції Пенкіна Максима Володимировича серії БР № 892054 від 04.12.2017 р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки:

- неточності при складанні постанови про адміністративне правопорушення щодо зазначення лише марки автомобіля, без зазначення моделі, не беруться до уваги, оскільки поліцейським зроблено ідентифікацію автомобіля за допомогою фіксування державного номерного знаку, що є індивідуальним для кожного транспортного засобу;

- приведені норми чинного законодавства України дають підстави обґрунтовано вважати про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 283 КУпАП;

- відповідач за Законом має право на збір, оцінку та процесуальну фіксацію доказів та прийняття рішень пов'язаних із забезпеченням безпеки дорожнього руху. Тобто, позивач не довів, що дії інспектора патрульної поліції при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення були протиправними.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача з огляду на таке.

Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП колегія суддів доходить висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 1 ст. 126 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Підпунктом п. 2.1 "ґ" ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п. 2.4 "а" ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Також відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015р. №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ст. 126 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

З наведеного вбачається, що відсутність або не пред'явлення для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП є самостійним видом адміністративного правопорушення, притягнення до відповідальності за котре не потребує вчинення іншого правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення в цьому випадку приймається без складання відповідного протоколу.

Перелік підстав для зупинки транспортного засобу передбачений частиною 1 статті 35 Закону України "Про національну поліцію", відповідно до якої поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 2 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію").

Статтею 53 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Так, пунктом 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Отже, п. 21.3 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не вказує на те, що поліс страхування може бути пред'явлений на вимогу поліцейського лише у випадку складення протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод. На думку колегії суддів, водій зобов'язаний на вимогу поліцейського пред'явити для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також у випадках, вичерпний перелік яких встановлений ч. 1 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію".

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконаннями правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для перевірки документів позивача, зокрема страхового полісу (сертифікату) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, стало порушення ним пп. 15.9 "е" ПДР.

Проте, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачем було порушено вимоги пп. 15.9 "е" ПДР (зупинка ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків), що в подальшому стало підставою для перевірки документів позивача та притягнення його адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, оскільки у відповідача не було передбачених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України "Про національну поліцію" правових підстав для зупинки транспортного засобу та перевірки документів позивача, наслідком чого стало притягнення відповідача до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, та оскаржена постанова серії БР № 892054 від 04.12.2017 р. не відповідає передбаченим п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам щодо її обґрунтованості.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в п. 23 рішення "Проніна проти України" Європейського Суду з прав людини вказав, що "п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення".

З огляду на це, колегія суддів вважає недоцільним надавати правову оцінку іншим аргументам апеляційної скарги, які не мають вирішального значення для вирішення спору.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 286, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2018 р. у справі №404/7920/17 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кропивницькому Департаменту патрульної поліції Пенкіна Максима Володимировича, що пов'язані з винесенням ним постанови серії БР № 892054 від 04.12.2017 р. по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Скасувати постанову інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кропивницькому Департаменту патрульної поліції Пенкіна Максима Володимировича серії БР № 892054 від 04.12.2017 р. у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 22.05.2018 року.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов