Справа № 461/6267/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/12383/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Гуляка В.В., Довгополова О.М.,
за участі секретаря судового засідання Гром І.І.,
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року (головуючий суддя Радченко В.Є., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И В :

11 вересня 2017 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача - Львівської митниці Державної фіскальної служби України та просив визнати дії заступника начальника Львівської митниці ДФС України начальника Управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 , в частині накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу 8500 грн. неправомірними.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23 травня 2015 року через митний пост «Смільниця» ним був завезений на територію України транспортний засіб марки «Nissan SERENA» 25 жовтня 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . У зв`язку з особливим періодом в Україні, а саме проведенням антитерористичної операції, військовослужбовці та добровольчі батальйони не були забезпечені транспортом на належному рівні. Позивач передав для потреб військової частини Добровольчого батальйону ОУН та для виконання бойових завдань в зоні проведення АТО даний автомобіль на початку березня 2015 року. Заступником начальника Львівської митниці ДФС була винесена постанова у справі про порушення митних правил № 1889/20918/16 від 08 червня 2016 року. Згідно з даною постановою, ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3ст. 470 МК України; на позивача накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн.. Позивач вважає дану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а дії заступника начальника Львівської митниці ДФС України Репецького Р.М. в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 8500 грн. - неправомірними. Позивач зазначає, що посадовою особою Львівської митниці ДФС України не було враховано обставин справи, а також не вирішувалось питання можливості звільнення його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення.
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року задоволено частково. Звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень, накладеного на нього постановою заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України від 08.06.2016 р. за ч. 3 ст. 470 МК України, обмежившись усним зауваженням. В решті позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України - відмовлено.
Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Львівська митниця Державної фіскальної служби України, вважає, що дана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права. Просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, щоч.1 ст. 460 Митного кодексу України чітко передбачає умови звільнення особи від відповідальності за вказане порушення митних правил, передбачене ст.470 Митного кодексу України. Такими умовами відповідно є аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами. Громадянином ОСОБА_1 не було дотримано вимог чинного законодавства, до органів доходів і зборів позивач з заявою про факт аварії чи дії обставин непереборної сили не звертався, документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили не надавав. Щодо покликань позивача про передачу транспортного засобу в зону антитерористичної операції, апелянт зазначає, що волонтери не можуть надавати волонтерську допомогу індивідуально за напрямами, визначеними абзацами сьомим та восьмим частини третьої статті 1 Закону України «Про волонтерську діяльність». Відповідно до п. 3 ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», залучення транспортних засобів під час мобілізації здійснюється військовими комісаріатами на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, які оформлюються відповідними розпорядженнями. Приймання передача транспортних засобів, залучених під час мобілізації, та їх повернення після оголошення демобілізації здійснюється на підставі актів приймання передачі, в яких зазначаються відомості про власників, технічний стан, залишкову (балансову) вартість та інші необхідні відомості, що дають змогу ідентифікувати транспортні засоби.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, 08 червня 2016 року заступник начальника Львівської митниці ДФС начальник управління боротьби з митними правопорушеннями Мірошниченко Михайло Іванович, розглянувши матеріали справи про порушення митних правил, розпочатої 16 травня 2016 року за ознаками вчинення громадянином України ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 Митного кодексу України встановлено наступне.
В ході перевірки баз даних ЄАІС ДФС України було встановлено, що 25 березня 2015 року близько 05 год. 59 хв. через митний пост «Смільниця» Львівської митниці ДФС громадянин України ОСОБА_1 ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «Nissan», модель «SERENA», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,у митному режимі «транзит». Згідно даними АСМО « Інспектор 2006» та ЄАІС ДФС України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 16 травня 2016 року не вивозився, у інший митний режим, згідно норм чинного законодавства не поміщений. Громадянин України ОСОБА_1 перевищив встановлений ст.95 Митного кодексу України строк доставки товарів, транспортних засобів, що перебувають під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 діб.
Постановою у справі про порушення митних правил № 1889/20918/16 від 08 червня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3ст. 470 МК України та накладено штраф у розмірі 8500 грн..
Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач діяв не у власних інтересах, а перевозив транспортний засіб в зону проведення АТО для допомоги українським військовослужбовцям, тобто виконував громадянські (волонтерські) обов`язки; вчинив вищевказане порушення митних правил в результаті сприяння обороні України та забезпеченню безпеки держави. За таких обставин, порушення ОСОБА_1 митних правил, за яке на позивача накладене адміністративне стягнення постановою від 08 червня 2016 року, є малозначним, таким, що не призвело до істотного порушення державних чи громадських інтересів, тому, постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення слід змінити, ОСОБА_1 оголосити усне зауваження, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регулюються приписами Митного кодексу України (далі - МК України), зокрема, згідно частини 1 ст. 381 цього Кодексу передбачено, транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.
За змістом п. 57 ч. 1ст.4 МК України поняття «транспортний засіб особистого користування» охоплюється поняттям «товар».
Відповідно до приписів ст. ст. 90 та 93 вказаного Кодексу транзит це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні:
1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання;
2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту;
3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;
4) мати не ушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.
Відповідно до п.1 ст. 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщенні в зоні діяльності однієї митниці п`ять діб.
За приписами ч. 2 ст. 95 МК України до строків, визначених у ч. 1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст. 192 МК України. Разом з тим, нормою ч. 1 ст. 192 МК України передбачено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобов`язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.
Пунктом 5 розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року №657 визначено, що якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконанням вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.
Згідно ч.3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було повідомлено митний орган про обставини, які перешкоджали йому виконати вимоги ст. 95 Митного кодексу України, а саме до органів доходів і зборів ОСОБА_1 не звертався, документального підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили не надавав.
Позивач у суді апеляційної інстанції представив Висновок щодо обставин, які унеможливили виконання зобов`язань, оформлення якого здійснено Львівською торгово- промисловою палатою від 16.02.2018 /19-08-9/177. Колегія суддів оцінюючи вказаний документ на предмет відповідності обставинам справи, вважає, що його доручення до матеріалів справи слід було здійснити до моменту вирішення справи судом першої інстанції.
Крім того, позивачем некоректно сформовані позовні вимоги, що не дають можливості в повній мірі здійснити захист порушених, на думку позивача, прав. Це стосується формування змісту резолютивної частини позовних вимог, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Позивач просить визнати протиправними дії посадової особи в частині накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу 8500 грн. неправомірними, не здійснюючи оцінки винесення постанови про порушення митних правил.
Отже, позивач не надав суду належні та допустимі докази які свідчать про те, що він звертався до митного органу із письмовою заявою та подавав інформацію про обставини аварії, непереборної сили тощо, що унеможливлювало транзитне перевезення даного транспортного засобу в десятиденний строк, що передбачений ст. 95 МК України.
Щодо висновків суду першої інстанції щодо необхідності закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з огляду на малозначність вчиненого позивачем порушення, колегія суддів вважає такі необґрунтованими виходячи з наступного.
Відповідно до приписів статті 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Згідно частини 2статті 162 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов`язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов`язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суд не наділений повноваженнями щодо звільнення від покарання і винесення усного зауваження, оскільки вказані процесуальні дії належать до прерогативи органу, який розглянув справу (у даному випадку - митного органу).
У відповідності зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог з вищевикладених мотивів.
Керуючись, ст. ст. 243, 272, 286, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.4 ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 321, ст.ст. 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити.
Постанову Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року у справі № 461/6267/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій неправомірними- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Гуляк
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 25.05.2018 року.