Справа № 817/1531/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 травня 2018 року

Київ

справа №817/1531/17

адміністративне провадження №К/9901/48124/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Хохуляка В.В., перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2018 у справі №817/1531/17 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига» до Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство «Єврошпон-Смига» звернулося до адміністративного суду з позовом до Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів у розмірі 134520,06грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.11.2017, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2018, позовні вимоги - задоволено частково.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби 12.04.2018, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 23.04.2018 касаційну скаргу відповідача було залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв'язку з ненаданням документа про сплату судового збору у визначеному законом порядку та розмірі, та надано заявнику строк на усунення недоліків терміном у десять днів з моменту отримання копії даної ухвали.

Вказану ухвалу Верховного Суду було вручено представнику заявника 27.04.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №443.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху відповідачем на адресу суду направлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі. Вказане клопотанням мотивовано неможливістю сплати судового збору у відведений судом строк, у зв'язку проведенням Головним управлінням Державної казначейської служби України у Печерському районі безспірного списання коштів з рахунків Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за виконавчими провадженнями відносно останнього та зупиненням операцій з бюджетними коштами за всіма рахунками відповідача, що в свою чергу унеможливлює сплату судового збору за подання касаційної скарги у даній справі.

Надаючи оцінку доводам викладеним у вказаному клопотанні, суд виходить з наступного.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України, які кореспондуються з приписами частини першої та другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI єдиною підставою для зменшення розміру належних для оплати судових витрат, звільнення від їх оплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Проте, на підтвердження доводів викладених у вказаному клопотанні, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що майновий/фінансовий стан Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI органам фіскальної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, які утримуються за рахунок Державного бюджету України, та мають право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, діючи як суб'єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов'язків поряд з іншими учасниками справи й, до того ж, є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому зупинення на рахунку податкового органу фінансових операцій, зокрема, в частині видатків передбачених на сплату судового збору, не повинно впливати на можливість неухильного виконання заявником покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов'язків щодо оформлення касаційної скарги, та не повинно ставитись у залежність від правовідносин, у які податковий орган вступає в інших сферах його діяльності, зокрема, з приводу безспірного списання коштів з його рахунків на підставі виконавчих документів, оскільки ці фактори не є взаємопов'язаними.

Також, суд зазначає, що податковим органом не надано жодних доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій з метою отримання суми грошових коштів необхідної для сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі, наприклад, звернення до органу казначейської служби з обґрунтуванням необхідності касаційного оскарження судових рішень у справі №817/1531/17 та отримання відповідного фінансування.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що наведені відповідачем у заяві обставини не є підставою для звільнення (відстрочення/розстрочення) від сплати судового збору. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, клопотання відповідача про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

На момент постановлення даної ухвали на адресу Верховного Суду від заявника касаційної скарги не надходив документ про сплату судового збору у визначеному законом розмірі.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За змістом частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищевикладене, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби не виконано вимоги ухвали щодо надання документа про сплату судового збору, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 248, 332, 355, 359 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №817/1531/17.

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2018 у справі №817/1531/17 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига» до Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів - повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

В.В. Хохуляк

Суддя Верховного Суду