Справа № 205/224/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"23" травня 2018 р. м. Дніпро справа № 205/224/18
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2018 р. (суддя Мовчан Д.В., м. Дніпро)

у справі № 205/224/18

за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2

до інспектора роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3

про визнання незаконною та скасування постанови, -

встановив:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №256881 від 06.01.2018 року винесену командиром 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпро лейтенантом поліції ОСОБА_3 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2018 р. позов задоволено, а саме:

- скасовано постанову інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3, у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 256881 від 06.01.2018 року про притягнення ОСОБА_1 ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП;

- провадження у адміністративній справі про вчинення ОСОБА_1 ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, 06.01.2018 року - закрито.

Рішенням мотивоване обґрунтованістю позовних вимог позивача по справі, а також тим, що на день ухвалення судом рішення сплинув строк накладення адміністративного стягнення на позивача, що передбачений ст. 38 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови керувався Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР), КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Після виявлення факту порушення вимог ПДР відповідачем було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз'яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи.

У відзиві на позовну заяву зазначалося, що весь час у інспектора Гургенідзе Т.З. працював нагрудний відео реєстратор, який фіксував процес розгляду справи. На відеозапису з нагрудного відеореєстратора відповідача позивач надав свої пояснення, які полягали в тому, що дівчина (пасажир) швидко вийшла до магазину та що водій не вбачає у своїх діях порушень ПДР. Також позивач просив зробити йому зауваження, намагаючись уникнути адміністративної відповідальності. Відповідач розяснив позивачу його порушення, зачитав права, потім почався відбуватися процес розгляду адміністративної справи.

Пояснення позивача у позовній заяві обмежуються тим, що у звязку з несправністю у роботі двигуна ним було вимушено зупинено транспортний засіб у зоні дії забороняючого знаку (відповідачу подібних пояснень не надавалось).

Безпосередньо позивачем при обґрунтуванні позовних вимог підтверджується вчинення ним дії, яка вказує на порушення ПДР, що є одним із доказів вчинення адміністративного проступку. Згідно з ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях порушень ПДР та, відповідно, складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності.

Позивач в позовній заяві пояснює, що здійснив вимушену зупинку в зоні дії знаку 3.34, але ніяких доказів на підтвердження несправностей автомобілю останній не додає до свого позову, натомість відеозапис з нагрудного відеореєстратора відповідача підтверджує наявність порушення позивача, відсутність будь-яких поломок в автомобілі та відсутність підстав для звільнення останнього від відповідальності.

Відеозапис суд не проаналізував та не дослідив достеменно наявність скоєного позивачем правопорушення, яке мало місце, а також пояснення позивача під час розгляду справи.

Позивач у позові не визначив жодного взаємозв'язку між процитованими нормами і вказаним висновком. Скоєння порушення позивачем було зафіксоване на нагрудний відеореєстратор відповідача та його напарника. На відеозапису можна побачити, що водій дійсно стоїть з порушенням правил стоянки в зоні забороняючого знаку, що є порушенням ПДР. Також весь процес розгляду справи був зафіксований на відео, де вбачається, що позивачу було розяснено положення ст. 307, 308, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови відповідно до ст. 287-289 КупАП.

На відеозапису відображені пояснення позивача, які дають змогу зрозуміти, що позивач не оспорював своє порушення, знав, що стоїть в зоні дії знаку 3.34. Подібних пояснень в позовній заяві останній не повідомляв суду.

В позовній заяві позивач посилався лише на процесуальні недоліки зі сторони відповідача. Тобто, доводи позовної заяви мали процесуальну природу і не могли бути самостійною і достатньою підставою для скасування постанови, ухваленої відповідачем.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 06 січня 2018 року інспектором роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_3 було винесено постанову серії ЕАА № 256881. У вказаній постанові зазначено, що 06.01.2018 року о 18 год. 54 хв. позивач ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом "HYUNDAI AZERA", д.н. НОМЕР_1, на пр. Дмитра Яворницького, 40, у м. Дніпрі не виконав вимог дорожнього знаку 3.34 "Зупинка заборонена", здійснив зупинку в зоні дії цього знаку, чим порушив п. 8.4 "в" ПДР, за що ч. 1 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- ст. 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна також містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу;

- п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи;

- достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є фото чи відеозапис;

- оскаржувана постанова не містить як відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, так і відомості про наявність такого відеозапису на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності;

- на наявність відеозапису відповідач не посилався у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому суд дійшов висновку, що такий запис події не був покладений інспектором патрульної поліції в основу оскаржуваного рішення, і він не має право в силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України посилатись на такий доказ під час розгляду даної адміністративної справи. Отже, відповідачем у передбачений законом спосіб не доведено правомірність прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, враховуючи заперечення позивачем факту порушення ним ПДР та відсутності посилань на будь-які докази вчинення адміністративного проступку в оскаржуваній постанові;

- на день ухвалення судом рішення строк накладення адміністративного стягнення на позивача, що передбачений ст. 38 КУпАП, є таким, що сплинув.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 8.4 "в" ПДР дорожні знаки поділяються на групи, зокрема заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до знаку 3.34 "Зупинку заборонено" ПДР забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (частини 1, 2 і 3 статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015р. № 1395 (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу III Інструкції № 1395 постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до статті 382 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

- найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

- дату розгляду справи;

- відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

- опис обставин, установлених під час розгляду справи;

- зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

- прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

- дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

- транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

- технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

- розмір штрафу та порядок його сплати;

- правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

- відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП колегія суддів доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 1 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки він здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено".

З наданого відповідачем до суду першої інстанції відеозапису дійсно вбачається, що позивач здійснив зупинку транспортного засобу, проте, з цього відеозапису неможливо встановити, що транспортний засіб, яким керував позивач, було зупинено саме в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено". Відповідно до відеозапису такий знак було встановлено лицевою стороною за кілька метрів попереду транспортного засобу позивача. Про зупинку транспортного засобу позивача в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено" позивачу повідомив відповідач.

Відповідно до розділу 33 ПДР зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Таким чином, з наданого відеозапису неможливо встановити, що позивач зупинив транспортний засіб в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено".

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем на виконання вимог статті 382 КУпАП в постанові серії ЕАА №256881 від 06.01.2018 року не було вказано технічний засіб, яким було здійснено відеозапис.

Інших доказів, на підставі яких було б можливо встановити те, що позивач здійснив зупинку або стоянку транспортного засобу саме в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено" відповідач або скаржник суду не надали, що свідчить про відсутність обґрунтованих підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, скаржник не довів суду правомірність прийняття інспектором патрульної поліції постанови серії ЕАА №256881 від 06.01.2018 року, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2018 р. у справі № 205/224/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 24.05.2018 р.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко