Справа № 815/749/18
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/749/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунька О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради про визнання рішення та дій протиправними, стягнення моральної та матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради щодо включення адреси по вул. Левітана, 34 до плану робіт з демонтажу засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), який погоджено заступником Одеського міського голови;

- визнати протиправними дії ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради

щодо демонтажу засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів) за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 та зобовязати ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради встановити на ті ж самі місця за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 засоби для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), з яких вони були демонтовані у кількості двадцяти пяти штук;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради на користь ОСОБА_3 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 16 250,00 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради на користь ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду в розмірі 1,00 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 8 000,00 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач в цілому зазначила, що вона є фізичною особою - підприємцем, що на законних підставах здійснює діяльність з надання населенню послуг з паркування автомобілів за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34. Реалізуючи свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3 21.01.2015 року уклала договір № 1 з ФОП ОСОБА_5. За п.1.1 вказаного договору ФОП ОСОБА_5 передав ФОП ОСОБА_3 встановлені юніпаркери на місцях для паркування, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34, а остання в свою чергу компенсувала ФОП ОСОБА_5 вартість зазначених елементів благоустрою в сумі 16 250,00 грн. Таким чином, юніпаркери, що розташовані на місцях для паркування за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 є власністю ФОП ОСОБА_3. Як зазначає позивач, встановлення юніпаркерів за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 було погоджено в установленому законом порядку. Рішенням Одеської міської ради №5236-УІ від 27.08.2014 року були внесені зміни до Правил благоустрою території міста Одеси, які затверджені рішенням Одеської міської ради №1631-VI від 23.12.2011 року, які були викладені в новій редакції (надалі - Правила благоустрою). За п.3.1.6 Правил благоустрою до елементів благоустрою були віднесені технічні засоби примусового обмеження руху транспортних засобів, («юніпаркери», «лежачі поліцейські», інші стаціонарні та пересувні конструкції). Відповідно до п.3.1.15 Правил благоустрою забороняється розміщення/встановлення елементів благоустрою з порушенням вимог, встановлених чинним законодавством, Правилами, рішеннями Одеської міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови. 24.10.2017 року під керівництвом працівників ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради було здійснено самовільний демонтаж та вивезення у невідомому напрямку двадцяти пяти засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), які належать ФОП ОСОБА_3, що були встановлені на місцях для паркування, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34. В межах виконання обовязків адвокатом позивача ОСОБА_1 за договором № 32-02/А від 24.10.2017 року про надання адвокатських послуг ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради було направлено адвокатський запит №8-03/17, у якому, зокрема, вимагалося надати копію припису щодо усунення порушень Закону України «Про благоустрій населених пунктів» і правил благоустрою території міста Одеси, приведення об'єктів та елементів благоустрою міста до належного стану з визначенням строків проведення певних заходів відносно демонтажу юніпаркерів на стоянці за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 та копію документів, що свідчать про отримання вказаного припису фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3. У відповідь на зазначений запит було отримано листа № 01.1-16/1846 від 13.11.2017 року, згідно з яким відповідач, посилаючись на рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №225 від 29.06.2017 року «Про заходи з демонтажу огорож, юніпаркерів, засобів примусового обмеження швидкості, технічних засобів регулювання дорожнього руху, бетонних блоків, шлагбаумів, що погіршують експлуатаційні характеристики вулично-дорожньої мережі і заважають нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси» повідомив, що включив адресу по вул. Левітана, 34 до плану робіт з демонтажу, який погоджено з заступником Одеського міського голови. Також зазначеним листом повідомлялося, що схема встановлення засобів примусового обмеження руху на території паркувального карману по вул. Левітана, 34 ОСОБА_4 не погоджувалась, а інформація щодо замовника робіт в ОСОБА_4 відсутня. Також в листі зазначалось, що в ході перевірки, проведеної спеціалістами ОСОБА_4, встановити балансоутримувача майданчику для паркування за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 не надалося можливим. Посилаючись на рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №225 від 29.06.2017 року та п. 3.2.6 Правил благоустрою, позивач зазначила, що підставою для демонтажу певних конструкцій є встановлення факту самовільного їх встановлення, при цьому вони мають погіршувати експлуатаційні характеристики обєктів благоустрою та/або заважати нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси. Втім, як зазначила позивач, розміщення спірних юніпаркерів було належним чином узгоджено Управлінням Державтоінспекції ГУ МВС України в Одеській області, що підтверджується відповідним листом від 23.05.2013 року №7/2086, до створення ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради, а тому за наведених обставин ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради, на думку позивача, не має права вимагати узгодження з ними вже встановлених раніше юніпаркерів, так як така процедура взагалі не передбачена законодавством та актами місцевої влади. З огляду на викладене, вважаючи, що у ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради не було підстав для прийняття рішення щодо демонтажу належних ОСОБА_3 юніпаркерів, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою судді від 23.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 21 березня 2018 року о 11:00 годині.

У підготовчому засіданні 21 березня 2018 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, який було залучено судом до матеріалів справи. Згідно поданого відзиву відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись в цілому на те, що уповноваженими особами ОСОБА_4 було проведено перевірку території Київського району на відповідність додержання норм чинного законодавства у сфері благоустрою. В ході перевірки за адресою: вулиця Левітана 34, було встановлено факт порушення п. 9.1.29 Правил благоустрою території міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року №5236-VI, а саме розміщувати/встановлювати елементи благоустрою з порушенням вимог, встановлених чинним законодавством, Правилами, рішеннями Одеської міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови. Відповідно до пункту 3.1.6. Правил «юніпаркер» є елементом благоустрою. Так відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.06.2017 року №225 «Про заходи демонтажу огорож, юніпаркерів, засобів примусового обмеження швидкості («лежачі поліцейські»), технічних засобів регулювання дорожнього руху, бетонних блоків, шлагбаумів, що погіршають експлуатаційні характеристики вулично-дорожньої мережі і заважають нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси», ОСОБА_4 доручено виявляти самовільно встановлені елементи благоустрою, в нашому випадку «юніпаркери», та за погодженням із заступником міського голови відповідно до розподілу обовязків направляти приписи щодо необхідності проведення заходів з демонтажу на адресу: комунального підприємства «Міські дороги» або комунального підприємства «Муніципальна охорона». Так департаментом було направлено лист на адресу заступника Одеського міського голови ОСОБА_6, з проханням погодити та доручити проведення заходів з демонтажу на 23 обєктах благоустрою. На основі вище вказаного, як зазначив позивач в позовній заяві, 24 жовтня 2017 року, уповноваженими особами комунального підприємства «Муніципальна охорона» проведено демонтаж за адресою: вул. Левітана, 34, та вилучено демонтовані «юніпаркери», що були встановлені з порушенням вимог чинного законодавства у сфері благоустрою. З огляду на викладене, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_4 діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.

30 березня 2018 року представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив (вхід. № 8987/18).

Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив, перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28.02.2013 року між КП «Одестранспарксервіс» та ФОП ОСОБА_5 був укладений договір №УЗ/К-КР-2013/03-01 балансоутримання місць для паркування (надалі Договір №УЗ/К-КР-2013/03-01) (а.с. 14-16 том 1).

Відповідно до п.1.1 Договору №УЗ/К-КР-2013/03-01 КП «Одестранспарксервіс» надає право ФОП ОСОБА_5 організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціальна відведена автостоянка) загальною площею 900 м2, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Левітана, 34.

Реалізуючи свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_5 узгодив розміщення на місцях для паркування фізичних перешкод (юніпаркерів) у кількості 25 штук, що підтверджується листом Головного управління МВС України в Одеській області № 7/2086 від 23.05.2013 року (а.с. 29-30 том 1).

В подальшому ФОП ОСОБА_5 встановив вказані юніпаркери на місцях для паркування, що розташовані за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34.

20 січня 2015 року між КП «Одестранспарксервіс» (Уповноважена особа) та ФОП ОСОБА_3 (Оператор) укладено договір №03/К-КР-2015/03-01 балансоутримання місць для паркування (надалі - Договір №03/К-КР-2015/03-01) (а.с 17-19 том 1).

За п. 1.1 Договору №03/К-КР-2015/03-01КП «Одестранспарксервіс» надає право позивачу організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування загальною площею 900,0 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Левітана, 34.

У відповідності до п. 1.2 зазначеного Договору оператор здійснює обслуговування місць для паркування з метою надання послуг паркування та перерахування збору за місця для паркування транспортних засобів у розмірі та порядку, передбаченому договором.

За додатковою угодою №1/17 до договору №03/К-КР-2015/03-01 термін дії договору подовжено до 31 грудня 2017 року (а.с. 20 том 1).

З огляду на викладене, судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем, яка на законних підставах здійснює діяльність з надання населенню послуг з паркування автомобілів за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34.

Судом встановлено, що реалізуючи свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3 21.01.2015 року уклала договір № 1 з ФОП ОСОБА_5 (а.с. 23 том 1).

За п.1.1 вказаного договору ФОП ОСОБА_5 передав ФОП ОСОБА_3 встановлені юніпаркери на місцях для паркування, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34, а остання в свою чергу компенсувала ФОП ОСОБА_5 вартість зазначених елементів благоустрою в сумі 16 250,00 грн.

Судом встановлено, що п. 4 рішення Одеської міської ради №1251-VI від 20.09.2011 року «Про затвердження Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі» КП «Одестранспарксервіс» визначено уповноваженим органом по здійсненню організації та експлуатації майданчиків для платного паркування транспортних засобів та укладання договорів балансоутримання місць для паркування на території м. Одеси.

У відповідності до рішення Одеської міської ради №5286-УІ від 27.08.2014 року «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, у новій редакції» земельна ділянка загальною площею 900,0 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Левітана, 34 включена до вищезазначеного переліку.

При цьому, у відповідності до вимог п.2.6 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі схема парковки за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 була належним чином погодженою із відповідними органами, як зазначено вище.

Відповідно до підпунктів 16, 33 п.4 Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 341 від 14.04.1997 року саме на Державтоінспекцію покладено завдання погоджувати подані в установленому порядку пропозиції стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху, а також розміщення огороджувальних пристроїв.

Судом встановлено, що на момент погодження питання щодо встановлення юніпаркерів за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 іншим органам як державної влади так і місцевого самоврядування не були делеговані такі повноваження.

З огляду на викладене, суд погоджуються з доводами позивача, що встановлення юніпаркерів за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 було погоджено в установленому законом порядку.

Судом встановлено, що рішенням Одеської міської ради №5236-УІ від 27.08.2014 року були внесені зміни до Правил благоустрою території міста Одеси, які затверджені рішенням Одеської міської ради №1631-VI від 23.12.2011 року, які були викладені в новій редакції (надалі - Правила благоустрою).

За п. 3.1.6 Правил благоустрою до елементів благоустрою були віднесені технічні засоби примусового обмеження руху транспортних засобів, («юніпаркери», «лежачі поліцейські», інші стаціонарні та пересувні конструкції).

Відповідно до п. 3.1.15 Правил благоустрою забороняється розміщення/встановлення елементів благоустрою з порушенням вимог, встановлених чинним законодавством, Правилами, рішеннями Одеської міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови.

Як встановлено судом та зазначено представником відповідача у відзиві на позов, 24 жовтня 2017 року уповноваженими особами комунального підприємства «Муніципальна охорона» проведено демонтаж за адресою: м. Одеса, вул. Левітана, 34, та вилучено демонтовані «юніпаркери», які належать ФОП ОСОБА_3 та були встановлені на місцях для паркування, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34.

З метою належного захисту своїх прав між ФОП ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_1 було укладено договір № 32-02/А від 24.10.2017 року про надання адвокатських послуг.

В межах виконання обовязків за зазначеним Договором № 32-02/А ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради було направлено адвокатський запит №8-03/17, у якому, зокрема, вимагалося надати копію припису щодо усунення порушень Закону України «Про благоустрій населених пунктів» і правил благоустрою території міста Одеси, приведення об'єктів та елементів благоустрою міста до належного стану з визначенням строків проведення певних заходів відносно демонтажу юніпаркерів на стоянці за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 та копію документів, що свідчать про отримання вказаного припису фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (а.с. 26 том 1).

У відповідь на зазначений запит представником позивача було отримано листа № 01.1-16/1846 від 13.11.2017 року, згідно з яким відповідач, посилаючись на рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №225 від 29.06.2017 року «Про заходи з демонтажу огорож, юніпаркерів, засобів примусового обмеження швидкості, технічних засобів регулювання дорожнього руху, бетонних блоків, шлагбаумів, що погіршують експлуатаційні характеристики вулично-дорожньої мережі і заважають нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси» повідомив, що включив адресу по вул. Левітана, 34 до плану робіт з демонтажу, який погоджено з заступником Одеського міського голови. Також зазначеним листом повідомлено, що схема встановлення засобів примусового обмеження руху на території паркувального карману по вул. Левітана, 34 ОСОБА_4 не погоджувалась, а інформація щодо замовника робіт в ОСОБА_4 відсутня. Також в листі зазначалось, що в ході перевірки, проведеної спеціалістами ОСОБА_4, встановити балансоутримувача майданчику для паркування за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 не надалося можливим (а.с. 27-28 том 1).

Як встановлено судом, ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради з посиланням на п. 1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №225 від 29.06.2017 року «Про заходи з демонтажу огорож, юніпаркерів, засобів примусового обмеження швидкості, технічних засобів регулювання дорожнього руху, бетонних блоків, шлагбаумів, що погіршують експлуатаційні характеристики вулично-дорожньої мережі і заважають нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси» на імя заступника Одеського міського голови ОСОБА_6 направлено лист № 01.1-02/50 від 15.08.2017 року про погодження рішення щодо включення, зокрема, адреси по вул. Левітана, 34 до плану робіт з демонтажу засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів) та доручення проведення заходів з демонтажу даних елементів КП «Муніципальна охорона» та КП «Міські дороги» (а.с. 110-112 том 1).

Надаючи правову оцінку вищезазначеним рішенню та діям відповідача, суд виходив з наступного.

Так відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №225 від 29.06.2017 року «Про заходи з демонтажу огорож, юніпаркерів, засобів примусового обмеження швидкості, технічних засобів регулювання дорожнього руху, бетонних блоків, шлагбаумів, що погіршують експлуатаційні характеристики вулично-дорожньої мережі і заважають нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси» ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради доручено виявляти самовільно встановлені огорожі, юніпаркери, засоби примусового обмеження швидкості («лежачі поліцейські»), технічні засоби регулювання дорожнього руху, бетонні блоки, шлагбауми та інші елементи, визначені Правилами благоустрою території міста Одеси, які погіршують експлуатаційні характеристики обєктів благоустрою та/або заважають нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси; направляти або вручати власникам, користувачам, балансоутримувачам, особам, що встановили чи розмістили зазначені у підпункті 1.1 цього рішення елементи, приписи щодо самостійною здійснення заходів з їх демонтажу та приведення обєктів благоустрою в первісний стан у строк до 10-ти днів; у разі невиконання приписів у добровільному порядку або неможливості встановити власника, користувача, балансоутримувача або особи, що встановила чи розмістила зазначені у підпункті 1.1 цього рішення елементи, за погодженням із заступником міського голови відповідно до розподілу обовязків направляти приписи щодо необхідності проведення заходів з демонтажу на адресу: - комунального підприємства «Міські дороги» (для елементів, що знаходяться на проїжджій частині); - комунального підприємства «Муніципальна охорона» (для всіх елементів, розташованих на території міста, крім проїжджої частини).

Згідно п. 3.2.6 Правил благоустрою на територіях майданчиків для паркування, автостоянок, гаражних кооперативів забороняється встановлювати технічні засоби примусового обмеження руху транспортних засобів, («юніпаркери», «лежачі поліцейські», інші стаціонарні та пересувні конструкції), якщо вони заважають нормальному руху транспортних засобів та пішоходів, використовувати їх не за цільовим призначенням.

Таким чином з викладеного вбачається, що підставою для демонтажу певних конструкцій є встановлення факту самовільного їх встановлення, при цьому вони мають погіршувати експлуатаційні характеристики обєктів благоустрою та/або заважати нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси.

Разом з тим, на вимогу суду представником відповідача не надано жодного доказу щодо встановлення відповідачем факту самовільного встановлення позивачем юніпаркерів на місцях для паркування, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 та що зазначені юніпаркери якимось чином погіршують експлуатаційні характеристики обєктів благоустрою та/або заважати нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси.

Натомість під час судового розгляду справи позивачем підтверджено належними доказами факти того, що ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем, яка на законних підставах здійснює діяльність з надання населенню послуг з паркування автомобілів за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 та встановлення юніпаркерів за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34 було погоджено в установленому законом порядку.

Також судом достовірно встановлено, що в порушення вимог рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №225 від 29.06.2017 року жодного припису щодо усунення порушень Закону України «Про благоустрій населених пунктів» і правил благоустрою території міста Одеси, приведення об'єктів та елементів благоустрою міста до належного стану з визначенням строків проведення певних заходів відносно демонтажу юніпаркерів на стоянці за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34, відносно позивача ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради не складалося, позивачу не вручалося та на її адресу не направлялося, що не спростовано представником відповідача у судовому засіданні.

Натомість у відзиві представник відповідача зазначила, що уповноваженими особами ОСОБА_4 було проведено перевірку території Київського району на відповідність додержання норм чинного законодавства у сфері благоустрою та в ході перевірки за адресою: вулиця Левітана 34 та було встановлено факт порушення п. 9.1.29 Правил благоустрою території міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року №5236-VI, а саме розміщувати/встановлювати елементи благоустрою з порушенням вимог, встановлених чинним законодавством, Правилами, рішеннями Одеської міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови.

Разом з тим, представником відповідача ані у відзиві, ані під час судового розгляду справи жодним чином не обґрунтовано в чому саме полягають виявлені відповідачем порушення з боку позивача, які саме вимоги встановлені чинним законодавством, Правилами, рішеннями Одеської міської ради та її виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови, на думку відповідача, порушені ФОП ОСОБА_3 при розміщенні/встановленні юніпаркерів на стоянці за адресою: м. Одеса, вул. Левітана 34.

Крім того, суд вважає необґрунтованим та безпідставним твердження відповідача у відзиві відносно того, що для здійснення демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою (в даному випадку - юніпаркерів) ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради необхідно лише погодження заступника міського голови відповідно до підрозділу обовязків, яке відповідач обґрунтовує посилаючись на рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №225 від 29.06.2017 року «Про заходи з демонтажу огорож, юніпаркерів, засобів примусового обмеження швидкості, технічних засобів регулювання дорожнього руху, бетонних блоків, шлагбаумів, що погіршують експлуатаційні характеристики вулично-дорожньої мережі і заважають нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси».

Разом з тим, суд наголошує, що у відповідності до зазначеного рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №225 від 29.06.2017 року ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради виявляє самовільно встановлені огорожі, юніпаркери, засоби примусового обмеження швидкості («лежачі поліцейські»), технічні засоби регулювання дорожнього руху, бетонні блоки, шлагбауми та інші елементи, визначені Правилами благоустрою території міста Одеси, які погіршують експлуатаційні характеристики обєктів благоустрою та/або заважають нормальному руху пішоходів та транспорту на території міста Одеси; направляє або вручає власникам, користувачам, балансоутримувачам, особам, що встановили чи розмістили зазначені у підпункті 1.1 цього рішення елементи, приписи щодо самостійного здійснення заходів з їх демонтажу та приведення обєктів благоустрою в первісний стан у строк до 10-ти днів; у разі невиконання приписів у добровільному порядку або неможливості встановити власника, користувача, балансоутримувача або особи, що встановила чи розмістила зазначені у підпункті 1.1 цього рішення елементи, за погодженням із заступником міського голови відповідно до розподілу обовязків направляти приписи щодо необхідності проведення заходів з демонтажу на адресу: - комунального підприємства «Міські дороги» (для елементів, що знаходяться на проїжджій частині); - комунального підприємства «Муніципальна охорона» (для всіх елементів, розташованих на території міста, крім проїжджої частини).

Таким чином, процедура здійснення демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою (в даному випадку - юніпаркерів), яка встановлена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради передбачає складення та направлення власникам, користувачам, балансоутримувачам, особам, що встановили чи розмістили зазначені у підпункті 1.1 рішення елементи, приписи щодо самостійного здійснення заходів з їх демонтажу та приведення обєктів благоустрою в первісний стан у строк до 10-ти днів.

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради в порушення вимог вищезазначеного рішення жодного припису відносно ФОП ОСОБА_3 складено не було.

Крім того, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 14.06.2007 р. по справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» в якому Високий Суд наголошував, що «в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання».

У ч. 2 ст. 77 КАС України закріплена презумпція невинуватості юридичних та фізичних осіб у сфері публічно правових відносин з боку держави. Так, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Важливою для України з точки зору конкретизації положень щодо презумпції невинуватості є правозастосовна практика ЄСПЛ, яка в нашій державі є джерелом права та має вищу, порівняно національним законодавством, юридичну силу.

Принцип презумпції невинуватості є обов'язковим для будь яких суб'єктів владних повноважень (справа «ОСОБА_6 де Рібемон проти Франції»).

З огляду на встановлені вище обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що рішення ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради, викладене в листі № 01.1-02/50 від 15.08.2017 року, щодо включення адреси по вул. Левітана, 34 до плану робіт з демонтажу засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), який погоджено з заступником Одеського міського голови, а також дії відповідача щодо прийняття зазначеного рішення, є такими, що прийняті (вчинені) не у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому мають бути визнані судом протиправними.

Разом з тим, суд зазначає, що вимоги позивача про визнання протиправними дій ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради щодо демонтажу засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів) за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34, зобовязання встановити на ті ж самі місця за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 засоби для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), з яких вони були демонтовані у кількості двадцяти пяти штук та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради на користь ОСОБА_3 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 16 250,00 грн. не підлягають до задоволення, оскільки як встановлено судом, безпосередньо демонтаж засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів) за адресою м. Одеса, вул. Левітана, 34 було здійснено уповноваженими особами комунального підприємства «Муніципальна охорона», а не уповноваженими особами ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради.

Відносно вимог позивача щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради на користь позивача заподіяної моральної шкоди в розмірі 1,00 грн., суд зазначає наступне.

Так, поняття моральної шкоди визначено у частині 2 статті 23 Цивільного кодексу України.

За приписами частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

До випадків, які містяться у частині 2 статті 1167 Цивільного кодексу України, наведені позивачем у позові обставини не відносяться.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Отже правовою підставою відповідальності за завдану шкоду є правопорушення, складовим елементом якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Відсутність хоча б одного зі складових елементів виключає задоволення позову.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», встановлено, що шкода підлягає відшкодуванню за наявності складу цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: наявність шкоди, неправомірність дій особи, яка заподіює шкоду, безпосередній причинний зв'язок між шкодою та діями, а також вина заподіювача шкоди. При цьому відсутність хоча б одного складового елемента виключає можливість відшкодування шкоди.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу що позивається із таким позовом.

При цьому, ані в позові, ані під час судового розгляду справи позивач не обґрунтувала належними доказами у чому полягають її моральні страждання, оцінені у розмірі 1,00 грн.

Доказів спричинення моральної шкоди незаконним рішенням відповідача та обґрунтування її розміру позивачем не надано, що виключає можливість задоволення вимоги про її відшкодування.

Також суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 8 000,00 грн., з огляду на наступне.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд зазначає, що склад та розмір витрат на правничу допомогу адвоката, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу адвоката мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу адвоката, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було надано договір про надання адвокатських послуг № 32-02/А від 24.10.2017 року, розрахунок гонорару адвоката, який є додатком до вказаного договору та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 19.03.2018 року.

Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесених зазначених у розрахунку гонорару витрат на правничу допомогу, а саме доказів на підтвердження виконання зазначених послуг, розрахунку вартості складових наданих відповідних послуг, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позивачем вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Судовий збір розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 242-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради про визнання рішення та дій протиправними, стягнення моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради, викладене в листі № 01.1-02/50 від 15.08.2017 року, щодо включення адреси по вул. Левітана, 34 до плану робіт з демонтажу засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), який погоджено з заступником Одеського міського голови.

Визнати протиправними дії ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради, щодо прийняття рішення, викладене в листі № 01.1-02/50 від 15.08.2017 року, щодо включення адреси по вул. Левітана, 34 до плану робіт з демонтажу засобів для обмеження руху автомобілів (юніпаркерів), який погоджено з заступником Одеського міського голови.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 муніципальної безпеки Одеської міської ради () на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму сплаченого судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено та підписано суддею 24 травня 2018 року.

Суддя С.О. Cтефанов