Справа № 702/357/18
Суддя: Мазай Н. В.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 702/357/18
Провадження № 2-а/702/15/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2018 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Мазай Н. В.

з секретарем : Ясінською О.А.

сторони : не з"явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Уманського РП ГУНП в Черкаській області Якубенка Р.О. про визнання дій протиправними в справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання дій протиправними в справі про притягнення до адміністративної відповідальності посилаючись на те, що 13.05.2018 року приблизно о 18 годині 40 хвилин, в м.Умань під час керування автобусом БАЗ номерний знак НОМЕР_1, він був зупинений працівниками поліції. Сержант поліції Якубенко P.O. зажадав від нього пред'явити йому на огляд аптечку та перевірити її вміст. Він надав йому аптечку, що знаходилася в салоні автобуса, на що поліцейський повідомив, що дана аптечка не відповідає вимогам п. 31.4.7. (є) ПДР України. Разом з цим поліцейський йому повідомив, що цим самим він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.121 КУпАП, про що відразу виніс постанову №903472 та застосував до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень. Із зазначеною постановою незгідний, вважає її незаконною, а дії працівника поліції Якубенко Р.О. протиправними, виходячи з наступного. В обґрунтування позову посилається на ч. 1 ст. 121, ч.2 ст.258 КУпАП. Враховуючи суть норми інкримінованого йому правопорушення є очевидним, що таке адміністративне правопорушення відноситься до сфери забезпечення безпеки дорожнього руху. Виходячи з того, що сержантом поліції Якубенком Р.О. не було зафіксоване вказане правопорушення в автоматичному режимі, оскільки в додатку до постанови відсутні такі відомості, то з урахуванням вимог ч.2 ст.258 КУпАП, останній зобов'язаний був скласти відповідний протокол про вчинення адміністративне правопорушення. Оскільки, такий протокол не складався, то дії працівника поліції в цій частині повинні визнаватися незаконними та протиправними. Зі змісту винесеної постанови №903472, що є предметом оскарження, через нерозбірливий почерк неможливо зрозуміти точне місце та суть скоєного адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи, що позбавляє його на належний правовий захист. Якщо врахувати пункт ПДР України, який зазначений в постанові, то можна припустити, що мова йде саме про відсутність в нього медичної аптечки. Проте, такі посилання поліцейського не відповідають фактичним обставинам справи, адже медична аптечка ним була пред'явлена і працівником був перевірений її вміст. Разом з цим, поліцейським зроблено висновок, що у разі порушення п. 31.4.7. (є) ПДР України є адміністративним правопорушенням, яке передбачене саме ч. 1 ст. 121 КУпАП. Такий висновок сержанта поліції Якубенко Р.О. не відповідає нормам матеріального права, оскільки ч. 1ст.121 КУпАП чітко зазначає перелік дій, за які настає відповідальність передбачена даною статтею та не містить в собі посилання на відсутність медичної аптечки як порушення водієм правил керування транспортним засобом. Крім того, відсутній закон, який встановлює відповідальність для водія у вигляді штрафу, за порушення ним п.31.4.7 (є) ПДР України. Тому, дії поліцейського Якубенко Р.О. в даній частині є незаконними та протиправними. В резолютивній частині постанови сержант поліції Якубенко Р.О. прийняв по справі рішення та застосував до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 гривень. Відповідно до санкції ч.1 ст.121 КУпАП, яку йому інкриміновано, штраф передбачено в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Такі, дії поліцейського Якубенко Р.О. є незаконними та протиправними. На підставі вище викладеного та враховуючи наявні, істотні вище описані порушення, що має місце порушення поліцейським Якубенком Р.О. як норм матеріального так і процесуального права, інкримінований склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст.121 КУпАП не знаходить об'єктивного підтвердження та не доводиться матеріалами справи, вважає, що дії працівника поліції Якубенко Р.О. по винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення № 903472 від 13.05.2018 року повинні визнаватися протиправними, а сама постанова незаконною, внаслідок чого підлягає скасуванню. Просить визнати дії інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Уманського РП ГУНП в Черкаській області сержанта поліції Якубенко Р.О. при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення № 903472 від 13.05.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 680 грн. протиправними і такими, що не породжують правових наслідків та скасувати постанову.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ " Про судоустрій і статус суддів", районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився. Про дату час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву відповідно до якої просить справу розглядаати у його відсутність позов підтримує повністю та просить його задоволити.

Відповідач інспектор сектору реагування патрульної поліції № 2 Уманського РП ГУНП в Черкаській області Якубенко Р.О. в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та виходить з наступного.

Відповідно до постанови серії НК № 903472 від 13.05.2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень (а.с.4). Згідно змісту оскаржуваної постанови, 13.05.2018 року о 18:40 в м. Умань по вул. М. Залізняка 2а, водій керував автобусом БАЗ д.н.з. НОМЕР_1 без медичної аптечки з нанесеними на неї відомостями про тип т/з для якого вона призначена, чим порушив п. 31.4.7 (є) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Згідно вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП, що спростовує посилання позивача на неправомірність постанови з підстав не складення працівником поліції на місці вчинення адміністративного правопорушення протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до п.п. 31.4.7 (є) п. 31.4 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутні медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі, мікроавтобусів, тролейбусі, автомобілі, що перевозить небезпечний вантаж, що спростовує посилання позивача на неправомірність постанови з цих підстав.

Відповідно до оскаржуваної постанови вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Однак, санкція ч. 1 ст. 121 КУпАП, передбачає адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 коп., а тому постанова в цій частині не відповідає нормам діючого законодавства та є неправомірною.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, як встановлено судом, у постанові у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 903472 від 13 травня 2018 року посилання на жоден з цих доказів немає.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об»єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, крім оскаржуваної постанови, жодні інші підтверджуючі докази, які б свідчили про вчинення правопорушення позивачем, відсутні.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з"явився. Заперечення проти позову, докази на спростування обставин, що ОСОБА_4 порушив п. 31.4.7 «є» Правил дорожнього руху, всупереч ст. 77 КАС України, суду не надав.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Перевіривши законність і обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, суд приходить до висновку, що відповідачем, як суб»єктом владних повноважень, у суді жодним чином не доведено правомірності свого рішення, не надано суду достатньо доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_4 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.121 КУпАП, а позивач вказує на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності, накладено адміністративне стягнення, яке не відповідає санкції ч. 1 ст. 121 КУпАП, а тому право останнього є порушеним, у зв»язку з чим воно підлягає захисту судом шляхом задоволення вказаного позову.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Крім цього, вказана постанова, як встановлено судом, винесена з порушенням норм діючого законодавства в частині розміру адміністративного стягнення, яке накладено на позивача за вчинення адміністративного правопорушення. Будь-яких інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надано, а тому, суд вважає, що виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції допущено порушення прав позивача, та не надано відповідачем належних та допустимих доказів правомірності постанови, тому, з цих підстав, суд вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121 КУпАП є неправомірною та підлягає скасуванню, справа, відповідно до п. 3) ч. 3 ст. 286 КАС України закриттю провадженням, що буде відповідати повному та належному захисту прав позивача, який здійснений, відповідно до імперативних приписів ст. 286 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Оскільки судом задоволено вимогу позивача про скасування постанови, суд вважає, що позов в частині визнання дій працівника поліції протиправними, також підлягає до задоволення, оскільки є похідним від вимоги про скасування постанови в зв»язку з її невідповідністю вимогам закону.

Відповідно до ч.4 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита, а тому судові витрати, відповідно до ст. 139 КАС України суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 19, 77, 78, 79, 229, 241-246, 250, 286, 295, 296 КАС України, Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853, Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIIІ від 02.07.2015 року, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Визнати дії Інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Уманського РП ГУНП в Черкаській області Якубенка Р.О (вул. Незалежності, 35 м. Умань Черкаська область) при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення серія НК № 903472 від 13.05.2018 року протиправними.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія НК № 903472 від 13.05.2018 року про накладення відносно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 м .Монастирище Черкаської області) адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, у виді штрафу в сумі 680 гривень, провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Н.В. Мазай