Справа № 816/717/18
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/717/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Удовіченка С.О., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправним і скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 січня 2015 року, викладене в пункті 14 Протоколу засідання Комісії від 12 лютого 2018 року №12,

- зобов`язання комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та надіслати його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 01.06.1986 по 22.07.1986 він приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З 26.01.2015 йому встановлено 2 групу інвалідності по причині захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків на ЧАЕС. Вказує, що звертався до Міністерства оборони України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", однак рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеним в пункті 14 Протоколу засідання Комісії від 12.02.2018 №12, йому було безпідставно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 26.01.2015. Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 07.03.2018 Полтавський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі №816/717/18 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі /а.с. 78/.

Відповідач явку уповноважено представника у судове засідання 29.05.2018 також не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

В матеріалах справи мається письмовий відзив відповідача на позов, у якому останній вказує на необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 /а.с. 71-73/. Зазначає, що рішення про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 26.01.2015, мотивоване тим, що інвалідність останньому встановлено понад 3-місячний термін. ОСОБА_1 в 2015 році отримав компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Таким чином, оскільки позивач скористався своїм правом вибору підстави на отримання одноразової грошової допомоги (компенсації), отримав її відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а Законом встановлена імперативна норма щодо отримання одноразової грошової допомоги (компенсації) тільки за однією підставою, а також враховуючи те, що чинним законодавством не передбачено право особи на переобрання підстави на отримання допомоги або відмови від отримання допомоги, то ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Поряд з цим, ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, тобто вже після його звільнення з військової служби, як військовозобов`язаного, останній був призваний на збори, а не як військовослужбовець. Вказане також зумовлює відсутність у ОСОБА_1 права на виплату йому одноразової грошової допомоги.

Представник третьої особи в судове засідання 29.05.2018 не з`явився, будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у матеріалах справи мається його заява про розгляд справи за відсутності представника Полтавського ОВК /а.с. 95/.

Згідно частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що в судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися та відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) був призваний на учбові збори Кременчуцьким об`єднаним військовим комісаріатом у військову частину № НОМЕР_2 з 01.06.1986 по 22.07.1986 та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою, виданою 20.12.2013 Кременчуцьким об`єднаним військовим комісаріатом, та посвідченням учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС /а.с. 24, 26/.

Згідно архівної довідки від 06.11.2009 №47115 Галузевого державного архіву Міністерства оборони України по архівних документах військової частини № НОМЕР_2 ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків на ЧАЕС у період з 01.06.1986 (наказ №58) по 22.07.1986 (наказ №45) /а.с.25/.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол від 01.12.2014 №3790 Центральної військово-лікарської комісії) захворювання рядового у відставці ОСОБА_1 , 1960 року народження: ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС /а.с. 23/.

Згідно довідки Полтавської обласної МСЕК №1 від 09.02.2015 за результатами огляду позивача останньому була встановлена 2 група інвалідності з 26.01.2015 безстроково по захворюванню, пов`язаному з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС /а.с. 22/.

У грудні 2016 року позивач звернувся до Кременчуцького об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату йому відповідно до пункту "б" частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності 2-гої групи, пов`язаної з проходженням військової служби, яка була направлена для розгляду до Полтавського обласного військового комісаріату.

Листом від 29.12.2016 №10/1109/ВСЗ ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що документи повертаються без реалізації у зв`язку з тим, що позивач звільнений зі строкової військової служби 29.12.1980, спеціальні збори проходили в період з 08.06.1986 по 22.07.1986, дата встановлення інвалідності 26.01.2015, інвалідність настала понад тримісячний термін після закінчення зборів, а тому виплата одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності на позивача не поширюється.

Не погодившись із зазначеним, ОСОБА_1 у березні 2017 року звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України всіх видів документів та висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі, якій встановлена інвалідність 2 групи з 26.01.2015 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 подати розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (справа №524/1863/17, провадження 2-а/524/302/17).

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 21.08.2017 у справі №524/1863/17 (провадження 2-а/524/302/17) позов ОСОБА_1 задоволено частково /а.с. 12-14/. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають в неподанні Міністерству оборони України заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі, якій встановлена інвалідність 2 групи з 26.01.2015 внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 подати розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи для вирішення питання про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою КМУ №975 від 25.12.2013 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві". Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову в іншій частині вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі №524/1863/17-а апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено без задоволення, а постанову Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 21.08.2017 по справі №524/1863/17-а - без змін /а.с. 15-18/.

Таким чином, постанова Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 21.08.2017 у справі №524/1863/17 набрала законної сили 12.12.2017.

За результатами виконання вищевказаної постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 13.08.2018 №12/305 /а.с. 20/ повідомив ОСОБА_1 про те, що рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол від 12.02.2018 №12, пункт 14) йому, як рядовому в запасі, звільненому 29.12.1980 зі строкової військової служби та визнаному 26.01.2015 інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відмовлено у призначенні одноразової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки він брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, тобто вже після звільнення його з військової служби, як військовозобов`язаного, призваного на збори, а не як військовослужбовця. ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-місячний термін після закінчення зборів. Також, ОСОБА_1 в 2015 році отримав компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Не погоджуючись з таким рішенням про відмову позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частини 2 статті 16-3 Закону №2011-XII у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Пунктом 5 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону №2011-ХІІ можна дійти висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 18.11.2014 у справі №21-446а14 та 21.04.2015 у справі №21-135а15.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з позицією позивача щодо безпідставності посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на встановлення йому інвалідності понад 3-місячний термін після закінчення зборів, а також на участь останнього у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, тобто вже після звільнення його з військової служби, як військовозобов`язаного, призваного на збори, а не як військовослужбовця, як на обґрунтовані обставини для відмови у призначенні позивачу одноразової допомоги.

Водночас, судом критично оцінюються викладені у позовній заяві доводи ОСОБА_1 стосовно того, що законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як одноразової компенсації, так і одноразової грошової допомоги, а відтак, він має право на отримання різниці між вже отриманою одноразовою компенсацією від Управління соціального захисту населення та одноразовою грошовою допомогою у зв`язку з інвалідністю, з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що у березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до органу праці та соціального захисту населення Автозаводського району м. Кременчука із заявою про призначення та виплату компенсації на харчування, одноразової компенсації при встановленні 2 групи інвалідності та допомоги на оздоровлення (а.с. 44-45).

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука від 09.06.2015 позивачу було призначено компенсацію у сумі 284,40 грн (а.с. 46).

Призначення ОСОБА_1 в червні 2015 року одноразової компенсації при встановленні 2-ї групи інвалідності в розмірі 284,40 грн підтверджується також наявним у справі листом Департаменту соціального захисту населення та питань АТО Управління соціального захисту населення Автозаводського району виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 09.12.2016 №08-15041 /а.с. 27/.

Позивачем у позовній заяві не заперечується фактичне отримання ним у червні 2015 року одноразово суми компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статті 48 Закону №796-XII, у розмірі 284,40 грн /а.с. 9/.

Згідно з частиною 7 статті 16-3 Закону №2011-XII якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

Відповідно до абзацу 1 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-XII) одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали особами з інвалідністю внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Згідно зі статтею 60 Закону №796-XII особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач вже отримав допомогу відповідно до Закону №796-XII, то додаткове отримання ним одноразової грошової допомоги за Законом №2011-XII не є можливим.

Аналогічної позиції з даного питання притримується Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 у справі №760/8809/17 (адміністративне провадження №К/9901/2092/18) /а.с. 96-100/.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, при вирішенні даної справи судом першої інстанції враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.03.2018 у справі №760/8809/17 (адміністративне провадження №К/9901/2092/18).

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о. " проти Чеської Республіки" (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC №26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy №33202/96).

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову довів, що не порушував вимоги закону та прав позивача, що підтверджено доказами, які перевірено судом, тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (пр-кт Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ), третя особа: Полтавський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються у відповідності до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року).

Суддя С.О. Удовіченко