Справа № 2а/0470/3500/11
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

25 травня 2018 року

справа №2а/0470/3500/11

адміністративне провадження №К/9901/4047/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року у справі №2а/0470/3500/11 за позовом Приватного підприємства «Техносервісінформ» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Дніпропетровська про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

28 березня 2011 року приватне підприємство «Техносервісінформ» (далі - Підприємство, позивач у справі) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Дніпропетровська (далі - податковий орган, відповідач у справі) з адміністративним позовом, у якому просило визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 лютого 2011 року № 212302/0 про сплату 62663,00 грн. податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій 15 665,75 грн., всього на суму 78328,75 грн. застосованих за порушення п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»; податкове повідомлення-рішення від 15 лютого 2011 року №202302/0 про сплату 78 329,00 грн. податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій 19 582,25грн., всього на суму 97 911,25 грн. застосованих за порушення п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2011 року позовні вимоги задоволені повністю, визнані протиправними та скасовані податкове повідомлення-рішення відповідача № 212302/0 від 15 лютого 2011 року на загальну суму 78328,75 грн. та податкове повідомлення-рішення відповідача №202302/0 від 15 лютого 2011 року на загальну суму 97 911,25 грн.

Підставою для цього визнана необґрунтованість висновків відповідача про правові наслідки укладення позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптдевайс" нікчемних угод. Зокрема, судом зазначено про документальне підтвердження господарських операцій між вказаними контрагентами, фактичне виконання земельних робіт Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптдевайс" у червні 2010 року. Наявність у останнього свідоцтва про реєстрацію як платника податку на додану вартітсь та належним чином складені податкові накладні судом визнано достатньою підставою для включення відповідних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту позивача. За відсутності вироків або інших доказів, які б підтверджували умисел сторін при укладенні спірних договорів, з посиланням на рішення ЄСПЛ у справі "Інтерсплав проти України", суд дійшов висновків про протиправність складеного відповідачем акту перевірки позивача та прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року постанова суду першої інстанції залишена без змін з тих самих підстав.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ці рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В її обґрунтування відповідач зазначає, що надані на підтвердження здійснення господарських операцій первинні документи бухгалтерського обліку не відповідають вимогам законодавства. Зокрема, серед обов'язкових реквізитів податкова накладна не містить даних, що дають змогу індентифікувати особу, що її підписала; акт виконаних робіт не містить змісту та обсягу господарської операції, одиниці її виміру.

Крім того, відповідач стверджує про відсутність належної оцінки з боку судів його доводам про те, що фактично товари від Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптдевайс" не передавалися, послуги не виконувалися. Відтак відсутні об'єкти оподаткування податком на прибуток підприємств та податком на додану вартість. З посиланням на судову практику відповідач стверджує про необхідність покладення ризиків несприятливих наслідків недобросовісності контрагента у податкових відносинах на платника податків.

Позивачем заперечення на касаційну скаргу не надані, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що була чинною на час ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Судами встановлено, що відповідачем проведена документальна невиїзна перевірка Підприємства з питань дотримання валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптдевайс» за період з 01 січня 2010 року по 29 листопада 2010 року, за результатами якої складено акт перевірки від 24 січня 2011 року № 42/231/32608829, яким зафіксовано порушення пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого Підприємством занижено податок на прибуток у ІІ кварталі 2010 року на суму 78329 гривень. Також встановлено порушення позивачем підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого Підприємством занижено податок на додану вартість у червні 2010 року на 62663 гривень.

Таких висновків податковий орган дійшов з урахуванням акту від 26 листопада 2010 року №4943/23-20/36900457 «Про результати документальної невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптдевайс» в частині дотримання вимог податкового та іншого законодавства по податку на додану вартість за період з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2010 року», складеного Васильківською ОДПІ Київської області. Ним встановлено, що правочини, укладені вказаним товариством з його контрагентами порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб, є фіктивними.

Перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптдевайс" встановлена відсутність поставок товарів та укладання угод з метою настання реальних наслідків. У зв'язку з цим відсутня як база, так і об'єкт оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість.

На підставі акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення № 212302/0 про визначення податкових зобов'язань у сумі 62663,00 грн. з податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 15 665, 75 грн., всього на суму 78328,75 грн., та № 202302/0 про визначення податкових зобов'язань у сумі 78329,00 грн. з податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 19582,25 грн., всього на суму 97 911,25 грн.

Судами встановлено, що між позивачем як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптдевайс" як підрядником в усній формі укладений договір підряду, предметом якого є виконання земельних робіт з благоустрою майданчика для сервісного центру "Вольво" на загальну суму 375 978 грн., у тому числі податок на додану вартість 62 663 грн.

Виконання робіт за цим договором підтверджується актом №30094 від 30 червня 2010 року, довідкою про вартість виконаних робіт, податковою накладною від 30 червня 2010 року №30094.

Судами попередніх інстанцій встановлена відповідність первинних документів бухгалтерського обліку вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо наявності обов'язкових реквізитів.

Стосовно складеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптдевайс" податкової накладної від 30 червня 2010 року №30094, судами попередніх інстанцій встановлена її відповідність вимогам статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у касаційній скарзі на невідповідність первинних документів бухгалтерського обліку та податкової накладної вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Закону України "Про податок на додану вартість".

Акт перевірки позивача №42/231/32608829 від 24 січня 2011 року не містить посилання на таку невідповідність, а тому відповідач не може посилатися на неї в обґрунтування правомірності прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Що стосується інших доводів касаційної скарги, суд не приймає їх до уваги та вважає правильним застосування судами у спірних правовідносинах положень статей 5, 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Відповідно до пункту 5.1 статті 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 того самого Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється (пункт 5.11 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств").

Стосовно права позивача на податковий кредит судами правильно зазначено, що відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно із підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачалося, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначалося, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відтак, згідно з наведеними положеннями законодавства підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість та включення вартості отриманих послуг до складу валових витрат є факт реального здійснення господарських операцій з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, за умови їх підтвердження належним чином складеними первинними документами.

Відповідачем документально не підтверджена фактична відсутність господарської операції, за результатами якої позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість та валові витрати. За таких умов доводи відповідача щодо нікчемності угоди з контрагентом позивача не мають безпосереднього впливу на податковий облік платника податків, визнання їх нікчемними знаходиться за межами компетенції податкового органу.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого, касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року у справі №2а/0470/3500/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді І.А. Гончарова

І.Я. Олендер