Справа № 824/106/18-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/106/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства "Юс-Будінвест" до управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Юс-Будінвест" звернулось до суду з позовом до управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування постанов управління Держпраці у Чернівецькій області про накладання штрафу №24-09-34/445/012 від 10 січня 2018 року та №24-09-34/445/013 від 10 січня 2018 року, що винесені на підставі акту перевірки №24-09-34/445 від 20 грудня 2017 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що із прийнятими відповідачем постановами не погоджується. Зокрема, щодо виявленого відповідачем порушення відносно укладення цивільно-правових договорів з громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які на думку відповідача мають ознаки трудових договорів, у зв'язку із чим прийнято постанову №24-09-34/445/012 від 10 січня 2018 року, позивач зазначав, що між позивачем та вказаними особами не могли бути укладені трудові договори, оскільки була відсутня трудова діяльність, особи не підпорядковувались правилам внутрішнього трудового розпорядку, виконували індивідуально визначені функції виконавця послуг, праця згідно даного договору є юридично самостійною. Також позивач посилався на те, що вказані особи не прийняті позивачем на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Разом із цим, згідно даних договорів встановлено матеріальну відповідальність сторін та визначено способи оплати праці у вигляді винагороди та встановлено строк договору, що є відмінним від трудового договору.

Вказував, що договори підряду з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не були визнані недійсними чи неукладенимиу порядку, встановленому законом.

Щодо постанови про накладення штрафу №24-09-34/445/013 від 10 січня 2018 року позивач вказував, що у рішенні засновника підприємства відсутній пункт щодо призначення директора, а тому управління підприємством здійснюється безпосередньо власником. Зазначав, що в даному випадку відсутні трудові відносини, адже засновник підприємства, який виконує обов'язки директора не працює на підставі трудового договору та не отримує заробітну плату як найманий працівник. Вважає, що відсутні підстави для нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_8

Посилаючись на те, що на підприємстві було виконано вимоги закону щодо строків виплати заробітної плати працівникам (в подальшому, виплату заробітної плати найманим працівникам буде здійснюватись два рази на місяць) та на те, що усі працівники підприємства ознайомлені з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, вважає, що відсутні підстави для накладення штрафу.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просив суд їх задовольнити повністю.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував. Згідно доданого до матеріалів справи відзиву на позовну заяву вказував, що інспекційне відвідування на предмет дотримання позивачем вимог законодавства про працю проведено відповідно до вимог чинного законодавства, за його результатом виявлено низку порушень вимог трудового законодавства, оскаржувані позивачем постанови прийняті правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Крім цього, посилався на те, що згідно рішення суду, яке набрало законної сили, у справі про адміністративне правопорушення, директор приватного підприємства "Юс-Будінвест" вину у вчиненні порушень,виявлених відповідачем, визнав та був притягнутий до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні представники відповідача просили суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався. Відповідно, заперечення відповідачем не подавались.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що управлінням Держпраці у Чернівецькій області було отримано від Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області інформацію щодо роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів (лист від 17 листопада 2017 року №22304/03 з додатками).

Серед наданого переліку підприємств значилось і приватне підприємство "Юс-Будінвест", із зазначенням 4-ох осіб, які виконували роботи за цивільно-правовими договорами.

У звязку з цим 18 грудня 2017 року управлінням Держпраці у Чернівецькій області прийнято наказ №514 про проведення інспекційного відвідування, яким головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Держпраці у Чернівецькій області ОСОБА_9 в межах наданих повноважень наказано здійснити інспекційне відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, в тому числі належного оформлення трудових відносин у приватному підприємстві "Юс-Будінвест" () вул. Гагаріна, буд. 16, с. Глиниця Кіцманського району Чернівецької області тривалістю 2 (два) робочих дні у період з 19 грудня 2017 року по 20 грудня 2017 року.

Також 18 грудня 2017 року головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Держпраці у Чернівецькій області ОСОБА_9 видано направлення на проведення вказаного вище інспекційного відвідування/ невиїзного інспектування №04-256.

За результатами інспекційного відвідування складено Акт перевірки (інспекційного відвідування) додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №24-09-34/445.

Відповідачем виявлено ряд порушень законодавства про працю:

- частини другої статті 29 Кодексу законів про працю України - у відповідності до вимог статті 142 Кодексу законів про працю України на підприємстві розроблені та затверджені трудовим колективом Правила внутрішнього трудового розпорядку, однак відсутні докази щодо ознайомлення працівників із даними правилами;

- статті 94 Кодексу законів про працю України - ОСОБА_8О протягом 2016-2017 років виконував обов'язки директора, однак заробітну плату за виконану роботу не отримував;

- частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України виплата заробітної плати проводиться через касу готівкою платіжними відомостями. Так, за серпень місяць 2017 року заробітна плата виплачена - 06 вересня -256,14 грн, за вересень: аванс - 19 вересня -1833, 33 грн, зарплата 03 жовтня - 856,11 грн, за жовтень - 03 листопада 2017 року 2817,50 грн, за листопада аванс - 17 листопада - 2737, 00 грн, повний розрахунок - 05 листопада 2017 року - 2495,50 грн. За жовтень місяць 2017 року заробітна плата виплачена один раз - 03 листопада 2017 року;

- статті 21, 24 Кодексу законів про працю України - в порушення вимог частини 5 підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Ліцензійних умов в 2016-2017 році не дотримано установленого чинним законодавством порядку прийняття та оформлення робітників на роботу відповідно до вимог глави ІІІ Кодексу законів про працю України. З працівниками укладені цивільно-правові договори, а не трудові договори.

20 грудня 2017 року головним державним інспектором управлінням Держпраці у Чернівецькій області ОСОБА_9 винесено припис №24-09-34-445/261, яким відповідач вимагав вжити заходів щодо нарахування та виплати заробітної плати директору ОСОБА_8 за виконання функції директора з 30 травня 2013 року по даний час відповідно до вимог статті 94 Кодексу законів про працю України "Заробітна плата" до 20 січня 2018 року. Заробітну плату виплачувати відповідно до вимог частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України "Строки виплати заробітної плати" два рази в місяць постійно. Ознайомити працівників із Правилами внутрішнього трудового розпорядку до 20 січня 2018 року. Впорядкувати трудові відносини із працівниками відповідно до вимог статті 21, 24 Кодексу законів про працю України до 20 січня 2018 року.

Позивачу в строк до 20 січня 2018 року необхідно було письмово повідомити про виконання вимог припису за адресою: м. Чернівці, вул. Поповича 2.

22 грудня 2017 року головним державним інспектором управління Держпраці у Чернівецькій області ОСОБА_9 складено протокол №24-09-34/252 про те, що ОСОБА_8 своїми діями, бездіяльністю не забезпечив дотримання законодавства про працю, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 41 Кодексу законів про працю України.

10 січня 2018 року управлінням Держпраці у Чернівецькій області прийнято постанову №24-09-34/445/012 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини третьої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на приватне підприємство "Юс-Будінвест" накладено штраф у розмірі 384000,00 грн.

В той же день управлінням Держпраці у Чернівецькій області прийнято постанову №24-09-34/445/013 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини третьої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 та на підставі абзацу 8 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на приватне підприємство "Юс-Будінвест" накладено штраф у розмірі 3200,00 грн.

Не погоджуючись із указаними постановами про накладення штрафу, приватне підприємство "Юс-Будінвест" звернулось до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту першого Положення Про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 11 лютого 2015 року №100 управління Держпраці у Чернівецькій області є територіальним органом Державної служби з питань праці.

Відповідно до пункту 1 Положення про Управління Держпраці у Чернівецькій області, затвердженого наказом Держпраці від 22 червня 2017 року №75 (далі -Положення №75) управління Держпраці у Чернівецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковуються.

Підпунктом 1 пункту 3 Положення №75 визначено, що основними завданнями управління Держпраці є, зокрема, реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно підпункту 5 пункту 4 Положення №75 управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, в тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України "ОСОБА_5 питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"" від 26 квітня 2017 року №295 (далі Порядок №295).

Згідно пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема: за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки"); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

Згідно пункту 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до пункту 10 Порядку №295 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб'єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Пунктом 19 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно пунктів 20-21 Порядку №295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку №295 припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування.

Як вбачається із матеріалів справи, управлінням Держпраці у Чернівецькій області проведено інспекційне відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, в тому числі належного оформлення трудових відносин у приватному підприємстві "Юс-Будінвест", за результатами якого встановлено недотримання установленого чинним законодавством порядку прийняття та оформлення робітників - з працівниками укладені цивільно-правові договори, а не трудові договори.

У звязку з цим відповідачем прийнято постанову №24-09-34/445/012 від 10 січня 2018 року, якою на позивача згідно абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 384000,00 грн.

Відносно вказаного варто зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2007 року №1396 затверджено Порядок ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури (далі Порядок №1396), що розроблений відповідно до Законів України "Про ліцензування видів господарської діяльності", "Про архітектурну діяльність", "Про основи містобудування" та "Про регулювання містобудівної діяльності", встановлює загальні вимоги до ліцензування господарської діяльності з будівництва об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками (далі - будівельна діяльність).

Згідно пункту 2 Порядку №1396 юридична особа та фізична особа (підприємець) - суб'єкти господарської діяльності (далі - суб'єкти будівельної діяльності), що мають намір провадити будівельну діяльність, повинні отримати ліцензію згідно з цим Порядком.

Відповідно до пункту 3 Порядку №1396 ліцензування будівельної діяльності та контроль за додержанням ліцензійних умов здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - орган ліцензування).

Кваліфікаційні, організаційні та інші вимоги щодо провадження господарської діяльності у будівництві встановлюються ліцензійними умовами провадження такої діяльності, які затверджуються в установленому законодавством порядку.

Згідно абзацу 5 пункту 7 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми та значними наслідками, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 року №256, суб'єктам господарювання, які мають намір провадити господарську діяльність з будівництва об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми та значними наслідками, та отримують ліцензію вперше, право виконувати роботи на таких об'єктах без попереднього досвіду роботи надається за умови дотримання організаційних, кадрових і технологічних вимог, установлених цими Ліцензійними умовами, та підтвердження досвіду роботи фахівців суб'єкта господарювання за попереднім місцем їх роботи (пункт 11 додатка 2).

Відповідно до абзацу 5 підпункту 1 пункту 8 указаних Ліцензійних умов організаційними вимогами є наявність укладених трудових договорів з усіма найманими працівниками.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось позивачем те, що приватне підприємство "Юс-Будінвест" свою діяльність здійснює на підставі ліцензії для здійснення господарської діяльності, повязаної із створенням обєктів архітектури та на нього розповсюджуються указані вище норми.

Перевіркою кадрових, бухгалтерських та інших внутрішніх документів підприємства відповідачем встановлено, що на підприємстві належним чином працевлаштовані лише директор, головний бухгалтер та покрівельник. Натомість в порушення абзацу 5 підпункту 1 пункту 8 указаних вище Ліцензійних умов, статті 21, пункту 6 частини першої, частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України позивачем не дотримано порядку прийняття та оформлення чотирьох робітників: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з якими ускладнено договори підряду № 01, 02, 03 від 18 вересня 2017 року на виконання робіт в термін з 18 вересня 2017 року по 22 грудня 2017 року відповідно, та ОСОБА_10 договір підряду № 01 від 01 жовтня 2016 року на виконання робіт в термін з 01 жовтня 2016 року по 23 грудня 2017 року.

Так, з договорів підряду № 01, 02, 03 від 18 вересня 2017 року вбачається, що їх предметом було: демонтаж (розбирання) дощатих покритів підлоги та лаг; улаштування щебеню; армування, готування бетону та улаштування бетонної стяжки, тобто здійснення будівельних робіт.

При цьому згідно пункту 2.1 цих договорів замовник, тобто позивач, забезпечував виконавців, тобто ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, усім необхідним для виконання роботи, передбаченої договорами.

Водночас судом встановлено, що 06 липня 2017 року між відділом освіти, молоді та спорту Кіцманської райдержадміністрації в особі начальника ОСОБА_11 (замовник) з однієї сторони та приватним підприємством "Юс-Будінвест" в особі директора ОСОБА_8 (підрядник) укладено договір №410 на капітальний ремонт покриття підлоги спортзалу Ошихдібського ЗНЗ І-ІІ ступеня в с. Ошихліби Кіцманського району Чернівецької області.

Предметом указаного договору є виконання підрядником, тобто позивачем, таких робіт: капітальний ремонт покриття підлоги спортзалу Ошихлібського ЗНЗ І-ІІ ступеня в с. Ошихліби Кіцманського району Чернівецької області, а згідно пункту 4.1 договору №410 підрядник зобовязувався розпочати роботи та закінчити їх в 150-денний термін.

Відповідно до пункту 7 договору №410 для виконання робіт підрядник залучає працівників потрібної кваліфікації, створює для них необхідні умови роботи і відпочинку на будівельному майданчику. Підрядник несе відповідальність за поведінку своїх працівників, яких він залучає для виконання робіт, приймає відповідні заходи щодо попередження порушень працівниками технологічної і виробничої дисципліни, громадського порядку, недопущення протизаконної поведінки, вимог норм охорони праці. Підрядник відповідає за здійснення заходів щодо охорони праці.

Договір набрав чинності з моменту його підписання і діяв до 31 грудня 2017 року (пункту 11.4 договору №410).

Проаналізувавши зміст наведених вище договорів, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як працівники позивача виконували роботи саме в Ошихлібському ЗНЗ І-ІІ ступеня в с. Ошихліби за зобовязаннями позивача згідно договору №410 від 06 липня 2017 року, яким передбачені вимоги, притаманні трудовим відносинам.

Відносно того, що вказані особи були працевлаштовані для здійснення будівельних робіт саме в Ошихлібському ЗНЗ І-ІІ ступеня в с. Ошихліби директором приватного підприємства "Юс-Будінвест" в акті перевірки зауважень не висловлено.

Водночас представником позивача в ході судового розгляду справи не було надано жодних доказів на підтвердження своїх посилань, наданих в судовому засіданні, про те, що указані працівники здійснювали роботи за договорами підряду в іншому місці, при цьому не зазначивши в якому саме.

Щодо договору підряду № 01 від 01 жовтня 2016 року, укладеного позивачем з ОСОБА_10, то його предметом є виконання останнім таких робіт: демонтаж віконних коробок, знімання засклеєних віконних рам, монтаж віконних прорізів готовими блоками, улаштування печі з керамічної плитки, мурування димарів, ремонт бетонних сходів, встановлення металевих дашків, електромонтажні роботи та внутрішні малярні роботи.

Згідно пункту 2.1 цього договору замовник, тобто позивач, забезпечував виконавця, тобто ОСОБА_10, усім необхідним для виконання роботи, передбаченої договором.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до частини першої статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно частини першої статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому, цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведеного слідує, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Як вбачається з обставин даної справи, предметом угод, укладених з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, є виконання саме трудових функціональних обовязків у відповідності до обраного приватним підприємством "Юс-Будінвест" виду господарської діяльності.

В цих угодах не містяться відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

Фактично, предметом указаних угод, є процес праці, а не її кінцевий результат, і полягає у виконанні певної роботи за конкретною кваліфікацією із обовязком позивача забезпечити виконавців робіт усім необхідним для виконання такої роботи та проведенням оплати за виконану роботу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень відповідача про те, що викладені у договорах підряду умови в сукупності з умовами договору від 06 липня 2017 року №410, мають ознаки, які притаманні трудовим відносинам, і позивачем всупереч абзацу 5 підпункту 1 пункту 8 Ліцензійних умов, статей 21, 24 Кодексу законів про працю України не дотримано порядку прийняття на роботу та оформлення трудових відносин з чотирма особами.

Згідно частини першої статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

На момент виявлення відповідачем порушення, яке фактично полягало у допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), розмір мінімальної заробітної плати становив 3200,00 грн.

Таким чином, відповідачем правомірно накладено на позивача штраф у розмірі 384000,00 грн (3200,00 х 30 х 4), а тому оскаржувана постанова №24-09-34/445/012 від 10 січня 2018 року є законною, правові підстави для її скасування відсутні.

Щодо тверджень позивача в обґрунтування позову про те, що договори підряду з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не були визнані недійсними чи неукладеними у порядку, встановленому законом, то указана обставина не спростовує факту допущення позивачем порушення щодо фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та, відповідно, не звільняє від відповідальності, встановленої абзацом 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України

Стосовно оскаржуваної постанови №24-09-34/445/013 від 10 січня 2018 року, то з неї вбачається притягнення позивача до фінансової відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3200,00 грн на підставі абзацу 8 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Указаною постановою на позивача накладено штраф за порушення частини другої статті 29, статті 94, частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України: не ознайомлення працівників із правилами внутрішнього трудового розпорядку; не отримання ОСОБА_8, який виконував обов'язки директора протягом 2016-2017 років заробітної плати за виконану роботу; порушення строків виплати заробітної плати.

Так, згідно статті 29 Кодексу законів про працю України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Щодо порушення частини другої статті 29 Кодексу законів про працю України, то позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували ознайомлення працівників із правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В судовому засіданні представник позивача визнала допущення указаного порушення.

Щодо порушення позивачем статті 94 Кодексу законів про працю України, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, приватне підприємство "Юс-Будінвест" здійснює свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого рішенням засновника №1 від 30 травня 2013 року.

Відповідно до указаного рішення ОСОБА_8 прийняв рішення про заснування приватного підприємства "Юс-Будінвест", затвердження Статуту приватного підприємства "Юс-Будінвест". Разом із цим поклав на себе право представляти інтереси підприємства у правовідносинах з третіми особами і здійснювати дії від його імені без довіреності, а також вести бухгалтерський облік, підписувати фінансову, податкову та інші види звітності з дати державної реєстрації підприємства.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, органами управління юридичної особи приватного підприємства "Юс-Будінвест" є Вищий - засновник, Виконавчий - керівник. Функції керівника приватного підприємства "Юс-Будінвест" виконує ОСОБА_8 з 30 травня 2013 року.

Натомість позивач у позовній заяві стверджував, що ОСОБА_8 як засновник приватного підприємства "Юс-Будінвест" мав право відповідно до частини другої статті 65, частини четвертої статті 128 Господарського кодексу України, частини третьої статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підпункту 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 Податкового кодексу України виконувати функції директора підприємства без укладення трудового законодавства та без нарахування заробітної плати.

Проте, згідно матеріалів справи, 08 вересня 2016 року між КУ "Кіцманський районний ОСОБА_5 первинної медичної допомоги " в особі головного лікаря ОСОБА_12 (замовник) з однієї сторони та приватного підприємства "Юс-Будінвест" в особі директора ОСОБА_8 (підрядник) укладено договір №2 на виконання капітального ремонту будинку амбулаторії в с.Стрілецький кут Кіцманського району Чернівецької області.

Для здійснення вказаного капітального ремонту будинку амбулаторії в с.Стрілецький кут, 01 жовтня 2016 року між приватним підприємством "Юс-Будінвест" в особі директора ОСОБА_8 (підрядник) та громадянином ОСОБА_7 (виконавець) укладено договір підряду №1.

06 липня 2017 року між відділом освіти, молоді та спорту Кіцманської райдержадміністрації в особі начальника ОСОБА_11 (замовник) з однієї сторони та приватним підприємством "Юс-Будінвест" в особі директора ОСОБА_8 (підрядник) укладено договір №410 на капітальний ремонт покриття підлоги спортзалу Ошихдібського ЗНЗ І-ІІ ступеня в с. Ошихліби Кіцманського району Чернівецької області.

Для здійснення вказаного капітального ремонту в Ошихдібському ЗНЗ І-ІІ ступенів, 18 вересня 2017 року між приватним підприємством "Юс-Будінвест" в особі директора ОСОБА_8 (замовник) та громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договора підряду №01,02,03 на здійснення будівельних робіт (демонтаж (розбирання) дощатих покритів підлоги та лаг; улаштування щебеню; армування, готування бетону та улаштування бетонної стяжки). Вказані договори, а також акти приймання виконання робіт (надання послуг) підписувались від імені директора приватного підприємства "Юс-Будінвест" - ОСОБА_8

Судом також встановлено, що ОСОБА_8 подавалась звітність до територіальних органів Державної фіскальної служби та Пенсійного фонду України, приймались накази про прийняття на роботу працівників.

Вказане підтверджує те, що ОСОБА_8, будучи засновником приватного підприємства "Юс-Будінвест", виконував функції директора, що є підставою для нарахування та виплати останньому заробітної плати та не спростовує твердження позивача, викладені у позові.

При цьому в судовому засіданні при розгляді справи по суті представник позивача не заперечував щодо допущення приватним підприємством "Юс-Будінвест" порушення статті 94 Кодексу законів про працю України.

Відносно порушення позивачем частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України, то з обставин справи вбачається, що виплата заробітної плати проводилась через касу готівкою платіжними відомостями. Так, за серпень місяць 2017 року заробітна плата виплачена - 06 вересня -256,14 грн, за вересень: аванс - 19 вересня - 1833, 33 грн, зарплата 03 жовтня -856,11 грн, за жовтень - 03 листопада 2017 року - 2817,50 грн, за листопад аванс - 17 листопада - 2737, 00 грн, повний розрахунок- 05 листопада 2017 року - 2495,50 грн. За жовтень місяць 2017 року заробітна плата виплачена один раз - 03 листопада 2017 року.

В судовому засіданні при розгляді справи по суті представник позивача не заперечував щодо допущення приватним підприємством "Юс-Будінвест" порушення частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України.

Поряд з цим в обґрунтування позовних вимог в частині оскарження постанови №24-09-34/445/013 від 10 січня 2018 року вказував про усунення позивачем наведених вище порушень, що, на його думку, виключає накладення штрафу.

Однак, такі доводи позивача є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на законі.

За наявності факту порушень позивачем вимог трудового законодавства відповідачем обґрунтовано та правомірно притягнуто останнього до фінансової відповідальності, а тому правові підстави для скасування постанови №24-09-34/445/013 від 10 січня 2018 року відсутні.

Водночас суд звертає увагу не те, що за змістом пункту 29 Порядку №295 заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності, зокрема, за несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Крім цього, вирішуючи спір, судом взято до уваги наступне.

Згідно частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до матеріалів справи постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2018 року (набрала законної сили 25 січня 2018 року, що визнавалось представниками сторін в судовому засіданні) директора приватного підприємства "Юс-Будінвест" ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення і призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу на суму 510 (п'ятсот десять) гривень в дохід держави.

Як вбачається з указаного судового рішення, директора приватного підприємства "Юс-Будінвест" визнано винним за порушення вимог законодавства про працю: за не ознайомлення працівників з правилами внутрішнього трудового розпорядку (частина друга статті 29 Кодексу законів про працю України); ОСОБА_8О протягом 2016-2017 років виконував обов'язки директора, однак заробітну плату за виконану роботу не отримував (стаття 94 Кодексу законів про працю України); виплата заробітної плати проводиться через касу готівкою платіжними відомостями (частина першої статті 115 Кодексу законів про працю України); з працівниками укладені цивільно-правові договори, а не трудові договори.

При цьому у вказаній постанові зазначено, що свою вину у вчиненому правопорушенні ОСОБА_8 визнав повністю та щиро розкаявся.

Отже, директор приватного підприємства "Юс-Будінвест" при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, визнавши свою вину у вчиненні правопорушень у звязку з допущенням яких управлінням Держпраці в Чернівецькій області прийнято оскаржувані у цій справі постанови, по суті визнав і факт їх вчинення.

Зазначене дає додаткові підстави суду для висновку про обґрунтованість та правомірність постанов управління Держпраці у Чернівецькій області про накладання штрафу від 10 січня 2018 року №24-09-34/445/012 та №24-09-34/445/013.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів правомірність оскаржуваних рішень. При їх прийнятті суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Натомість доводи позивача, з огляду на вищевикладене, є безпідставними та не свідчать про обґрунтованість позову, а тому такий задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Чернівецький окружний адміністративний суд до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 травня 2018 року.

Судді О.П. Лелюк