Справа № 803/2460/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

22 травня 2018 року

справа №803/2460/14

адміністративне провадження №К/9901/9609/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.

за участю представників

позивача - не з'явився,

відповідача - Сахарчука А.А. за довіреністю від 12 лютого 2018 року № 81,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів Затолочного В. С., Запотічного І. І., Матковської З. М. у справі № 803/2460/17 за позовом ОСОБА_2 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 (далі - платник податків, позивач) звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби (далі - податковий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 червня 2014 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 58 118 грн 39 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 14 699 грн 60 коп., з мотивів його безпідставності.

18 грудня 2014 року ухвалою Волинського окружного адміністративного суду, постановленою в ході судового засідання, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

31 січня 2015 року постановою Волинського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено, з мотивів доведеності правомірності дій податкового органу.

12 квітня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України скасовано постанови судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направлено на новий розгляд.

Мотивами прийняття такого рішення судом касаційної інстанції стала неповнота дослідження обставин справи, а саме судами попередніх інстанцій не визначено чи прощався борг до закінчення строку позовної давності, за самостійним рішенням кредитора; не перевірено належне повідомлення позивача про прощення боргу; не перевірено факт включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку за підсумками звітного періоду; не визначено розмір отриманого позивачем додаткового блага.

09 червня 2017 року постановою Волинського окружного адміністративного суду в задоволенні позову відмовлено, з мотивів доведеності податковим органом складу правопорушення, передбаченого абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 179 Податкового кодексу України.

21 вересня 2017 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з протиправності спірного податкового повідомлення-рішення, внаслідок того, що позивача не було належним чином повідомлено про анулювання (прощення) боргу, а в матеріалах справи наявні два договори від 25 грудня 2012 року, якими визначено різні суми анульованого боргу.

25 січня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга податкового органу, в якій він, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і прийняти нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.

31 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги з моменту отримання цієї ухвали.

28 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження та витребувано з Волинського окружного адміністративного суду справу № 803/2460/14.

13 березня 2018 року справа № 803/2460/14 надійшла до Верховного Суду.

Відзив позивача на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення частково не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт перевірки від 05 травня 2014 року № 2096/17.3/НОМЕР_2 (далі - акт перевірки).

Висновками акта перевірки встановлено порушення підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 179 Податкового кодексу України, в результаті чого підлягає донарахуванню податок на доходи фізичних осіб за 2012 рік у сумі 58 118 грн 39 коп.

23 червня 2016 року на підставі акта перевірки та згідно з пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України податковим органом винесено спірне податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 58 118 грн 39 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 14 699 грн 60 коп.

Наявність складу податкового правопорушення податковим органом доводиться на підставі інформації з бази даних 1-ДФ щодо прощення позивачу боргу за кредитним договором від 25 липня 2008 року № CM-SME A00/095/2008, укладеним між позивачем та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", на загальну суму 56 000 доларів США.

На підставі договору купівлі продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» право вимоги боргових зобов'язань за кредитним договором від 25 липня 2008 року № СМ-SME А00/095/2008.

25 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», який діяв на підставі укладеного між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» договору комісії, та платником податків укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № СМ-SME А00/095/2008 від 25 липня 2008 року. Відповідно до умов Додаткового договору позивач сплатив 25 грудня 2012 року частину боргу в розмірі 22 670 доларів США, що стало передумовою скасування всієї суми пені та анулювання (прощення) позивачу залишку боргу на загальний розмір, еквівалентний 343 135 грн 25 коп.

Відповідно до пункту 3.4 договору кредитор повідомив платника податків про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній декларації.

Листом від 31 січня 2014 року № 24 «ОТП Факторинг Україна» повідомив податковий орган про прощення (анулювання) боргу ОСОБА_2 у сумі 343 135 грн 25 коп, та вказав, що на підставі пункту 3.4 Додаткового договору від 25 грудня 2012 року платник податків повідомлена про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Склад податкового правопорушення податковим органом доводиться на підставі висновку про недекларування позивачем у 2013 році сум, отриманих як додаткове благо у розмірі 343 135,25 грн і, відповідно, не перерахування до державного бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 58 118 грн 39 коп.

5 лютого 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» подало до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку форми 1-ДФ, в якому відображено нарахований платнику податків дохід у розмірі 343 135 грн 25 коп.

Аналізуючи зміст положень, передбачених абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), Вищий адміністративний суд України у цій справі вказував, що склад податкового правопорушення наявний за сукупності умов - анулювання (прощення) суми боргу платника податку кредитора за його самостійним рішенням, належне повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу, включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, розмір отриманого позивачем додаткового блага.

На виконання вимог частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Суд апеляційної інстанції при задоволенні позовних вимог висновувався з того, що форма повідомлення платника податків про прощення боргу не відповідає, встановленій абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції, так само як і судом першої інстанції, не встановлено за чиєю ініціативою відбулося прощення (анулювання) боргу, чи мало місце повідомлення платника податків рекомендованим листом після прощення (анулювання) боргу, а також розмір додаткового блага, отриманого платником податків внаслідок прощення (анулювання) боргу.

За змістом положень підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, підпунктів 14.1.47, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага в якості оподатковуваного доходу повинні бути нарахованими (виплаченими, наданими) платнику податків.

До бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб підпунктом 164.2.17 статті 164 Податкового кодексу України, підпунктом "д" віднесений дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням.

Отже, визначення розміру додаткового блага у вигляді суми прощеного тіла кредиту є обов'язковою обставиною, яка підлягає встановленню у цій категорії справ.

Судом апеляційної інстанції встановлено наявність у справі двох Додаткових договорів від 25 грудня 2012 року під № 1, в яких зазначено різні суми анульованого боргу - 240 125 грн. 71 коп та 343 135 грн 25 коп.

Матеріали справи містять пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з приводу цієї розбіжності, а саме перепідписання договору на всю суму боргу із врахуванням суми відсотків.

Ці обставини мають значення для правильного вирішення справи, проте не встановлені і не оцінені судом апеляційної інстанції.

Верховний Суд зауважує, що мета адміністративного судочинства досягається виключно за умови, якщо суд оцінює кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше суди не виконують свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до частин першої та другої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною четвертою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Враховуючи положення вищенаведених норм, Верховний Суд вважає, що відповідачем не виконано свій обов'язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов'язання. При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій, в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, не витребувано у сторін документів та інформації, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, пунктом 1 частини 2, частини 4 статті 353, статтями 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року у справі № 803/2460/17 скасувати.

Адміністративну справу № 803/2460/17 направити на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: І. А. Гончарова

І. Я. Олендер