Справа № 308/8612/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2018 року

Київ

справа №308/8612/16-а

адміністративне провадження №К/9901/16372/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі судді Лемак О.В. від 05 грудня 2016 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І., Большакової О.О. від 20 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області в якому просила:

- визнати дії щодо відмови в обчисленні пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» з включенням до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії суми 2686,64 грн (індексації заробітної плати та матеріальних допомог на оздоровлення і вирішення соціально-побутових проблем) на підставі заяви від 04 серпня 2016 року протиправними;

- зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити перерахунок пенсії у розмірі 85% від суми заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), з 18 березня 2004 року, включивши до суми заробітної плати, яка береться для розрахунку пенсії державного службовця, 2686,64 грн індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань на підставі довідки про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», за період з 01 березня 2002 року по 29 лютого 2004 року, виданої управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі, вих. № Г-1086/0-1141/6-16 від 02 серпня 2016 року;

- зобов'язати відповідача розрахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушення термінів їх виплати»;

- зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області виплатити заборгованість за відрахуванням вже сплаченої суми, яка виникла в результаті помилкового не включення до суми заробітку, з якої нараховується пенсія індексації та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально - побутових питань та виплачувати надалі пенсію в перерахованому розмірі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 15 березня 2004 року перебуває на обліку в Ужгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області, пенсійне посвідчення № 168609/ІІ, видане Пенсійним фондом України 17 липня 2000 року, та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 85% від суми заробітної плати, з якої сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Проте, під час призначення у 2004 році пенсії, управління Пенсійного фонду України здійснило не правильний розрахунок суми пенсії, не включивши до структури заробітної плати державного службовця, із якої розраховується пенсія, такі її складові, як матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та індексація заробітної плати, з яких сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Дізнавшись про це, позивач звернулась до відповідача, надавши довідку від 02 серпня 2016 року вих.№ Г-1086/0-1141/6-16, однак, отримала відмову, яку вважає неправомірною.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року позов задоволено частково, зокрема:

- визнано дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_2 в обчисленні пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» з включенням до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії суми 2686,64 грн (індексації заробітної плати та матеріальних допомог на оздоровлення вирішення соціально-побутових проблем) на підставі заяви від 04 серпня 2016 року протиправними;

- зобов'язано Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити перерахунок пенсії позивачу у розмірі 85% від суми заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), з 18 березня 2004 року, включивши до суми заробітної плати, яка береться для розрахунку пенсії державного службовця, 2686,64 грн індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань на підставі довідки про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», за період з 01 березня 2002 року по 29 лютого 2004 року, виданої Управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі, вих. № Г-1086/0-1141/6-16 від 02 серпня 2016 року;

- зобов'язано Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області виплатити ОСОБА_2 заборгованість за відрахуванням вже сплаченої суми, яка виникла в результаті помилкового не включення до суми заробітку, з якої нараховується пенсія індексації та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально - побутових питань та виплачувати надалі пенсію в перерахованому розмірі.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області - задоволено частково, постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року у справі в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області виплачувати надалі пенсію позивачу в перерахованому розмірі - скасовано і у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовлено В решті постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області звернулося із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що виходячи з положень статей 33 та 37 Закону України «Про державну службу», механізму обчислення заробітної плати для призначення (перерахунку пенсії) згідно Закону України «Про державну службу», що регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» та на підставі наданих позивачем для призначення пенсії довідок, Ужгородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області при призначенні пенсії позивачу, діяло виключно у межах вимог діючого законодавства.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 876/1823/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що Вищий адміністративний суд України діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду.

У відповідності з положенням пункту 11 частини другої статті 46, пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Пленум Верховного Суду постановою від 30 листопада 2017 року № 2 визначив, що днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року. З цієї дати набрав чинності також Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, КАС України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Верховного Суду Берназюка Я.О.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.В. від 11 квітня 2018 року прийнято до свого провадження касаційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Від ОСОБА_2 у встановлений касаційним судом термін (до 30 квітня 2018 року) відзиву на касаційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в Ужгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію по віку відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 85% від суми заробітної плати, з якої сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Пенсія обчислювалась на підставі довідки про складові заробітної плати без врахування сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати у графі «Інші виплати», що привело до зменшення її розміру.

Дізнавшись про порушення свого права на отримання пенсії більшого розміру, 04 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок призначеної пенсії, надавши довідку від 02 серпня 2016 року вих. № Г-1086/0-1141/6-16 про складові заробітної плати, в тому числі відомості про матеріальну допомогу на оздоровлення та індексації за 2 роки роботи підряд перед зверненням за пенсією, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», видану управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі. У вказаній довідці до графи «Інші виплати» включені суми індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення і для вирішення соціально-побутових питань. Загальна сума зазначених виплат склала 2686,64 грн.

Листом № 02/Г-124 від 05 серпня 2016 року Ужгородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області відмовлено у перерахунку пенсії та повернуто оригінал довідки № 1-1086/6-16 від 02 серпня 2016 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» передбачено, що пенсія державним службовцям призначається у певному відсотку від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із зазначеним Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постановах від 04 березня 2014 року в справах № 21-14а14, № 21-3а14, від 06 листопада 2013 року в справі № 21-350а13, постанові від 28 травня 2013 року в справі № 21-97а13, Верховним Судом у постанові 15 березня 2018 року в справі № 466/2402/17.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що інші виплати, вказані у поданій Ужгородському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Закарпатської області довідці про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» вих.№ Г-1086/0-1141/6-16 від 02 серпня 2016 року в розмірі 8845,52 грн, зокрема, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та індексація грошових коштів, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та сплачувалися страхові внески, повинні бути включені до заробітку державного службовця для обчислення пенсії.

Щодо посилання скаржника на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року та на Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року, колегія суддів зазначає, що таке посилання є необґрунтованим, оскільки у даному випадку перерахунок пенсії здійснюється на підставі вимог статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою визначено виплати (доходи), що включаються до структури заробітної плати (доходу) застрахованої особи для обчислення пенсії, тобто на підставі норми, яка діяла на момент призначення пенсії.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі, є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в рішеннях судів повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що касаційний суд залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року, якою частково скасовано постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2016 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко