Справа № 826/20092/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Дивосвіт»

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2018 року

у справі №826/20092/16 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Дивосвіт»

до відповідача Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення

про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

21 грудня 2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Дивосвіт» звернулось до суду з позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №267 від 17.07.2014 про відмову в задоволенні заяви у переоформленні ліцензії на мовлення та про застосування санкцій у вигляді оголошення попередженню та визнати протиправним та скасувати рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №489 від 24.07.2014 про застосування санкцій у вигляді оголошення попереджень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Дивосвіт» залишено без розгляду, на підставі ст. 123, ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивача не було своєчасно повідомлено про прийняття оскаржуваних рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №267 від 17.07.2014 та №489 від 24.07.2014.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду мотивував своє рішення тим, що позивач звернувся до суду поза межами строку та відсутністю поважних підстав для поновлення пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову) суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з порушенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Аналогічні правові норми закріплені в редакції ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно з положеннями ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 17 липня 2014 року Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення у відношенні TOB "ТРК "ДИВОСВІТ" прийнято рішення № 267, яким TOB відмовлено у задоволенні заяви про переоформлення ліцензії на мовлення від 19 лютого 2003 року HP № 0522-м та оголошено попередження, у зв'язку з порушенням частини 7 статті 27, частини 8 статті 28 Закону України "Про телебачення і радіомовлення".

24 липня 2014 року Національною радою України з питань телебачення та радіомовлення прийнято рішення №489, яким TOB "ТРК "ДИВОСВІТ" та також оголошено попередження за порушення вимог абзацу 4, 6 частини другої статті 6 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" та статті 28 Закону України "Про інформацію".

У своїх доводах апелянтом зазначено, що йому випадково стало відомо про оскаржувані рішення Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення від 2014 року лише у червні 2016 році в результаті ознайомлення з ліцензійною справою товариства. Раніше він про порушення справ не знав, оскільки оскаржувані рішення № 267 та рішення №489 були винесені відповідачем на підставі даних моніторингу, проведеного представником Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення в м. Києві. Моніторинг проводиться без попередження ліцензіата. Програми, які підлягають моніторингу, можуть фіксуватися за допомогою записуючих пристроїв. Однак, відповідачем всупереч вимогам законодавства дані рішення на адресу позивача не направлялись та не вручались.

Відповідно до статті 74 Закону України "Про телебачення і радіомовлення", за результатами розгляду питання про порушення ліцензіатом законодавства або умов ліцензії Національна рада приймає рішення про визнання порушення і застосування передбачених Законом санкцій; проведення додаткової перевірки; відсутність фактів порушення. Копія рішення протягом 10 днів вручається або надсилається ліцензіату.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до документів, наданих відповідачем разом із запереченнями на скаргу, 21 липня 2014 року Національною радою на адресу TOB "ТРК "ДИВОСВІТ" рекомендованим листом із зворотнім повідомленням про вручення було надіслано розпорядження про усунення порушень законодавства від 21 липня 2014 року. До відповідного розпорядження додавалась копія Рішення № 267 від 17 липня 2014 року. Проте, лист було повернуто до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення із зазначенням того, що адресат за відповідною адресою не значиться.

Копію рішення № 489 від 24 липня 2014 року було передано TOB "ТРК "ДИВОСВІТ" представником Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення нарочно (а.с. 18-20).

Крім того, що п. 3 розділу IV Регламенту Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення, затвердженого Рішенням HP №281 від 18 лютого 2009 року, узгоджений проект порядку денного доводиться організаційним відділом до керівників структурних підрозділів та розміщується відділом зв'язків із засобами масової інформації на веб-сайті напередодні засідання не пізніше 17 години. Усі прийняті рішення розмішуються на веб-сайті Національної ради в мережі Інтернет (п.п. 11.1. пункту 1 1, розділу IV Регламенту Національної ради).

З огляду на зазначене, рішення Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення є загальнодоступною інформацією, тому ТОВ "ТРК "ДИВОСВІТ" неодноразово мало змогу та повинно було дізнатись про рішення № 267 та № 489, однак не вчинило жодних дій задля цього.

Необхідно зауважити, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Незнання чи порушення через байдужість своїх прав або небажання дізнатись не може вважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Також, з матеріалів справи вбачається, що в Окружному адміністративному суді міста Києва розглядалась справа №826/10933/16, за позовною заявою TOB "ТРК "ДИВОСВІТ" до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, про визнання протиправними та скасування рішень Л" 267 від 17 липня 2014 року та № 489 від 24 липня 2014 року.

В результаті розгляду даної справи 03 жовтня 2016 року за письмовим клопотанням TOB "ТРК "ДИВОСВІТ" про відкликання позовної заяви, суддею Окружного адміністративного суду м. Києва було винесено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Крім того, ухвалою Окружному адміністративному суді міста Києва від 25 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року, позов TOB "ТРК "ДИВОСВІТ" до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, про визнання протиправними та скасування рішень Л" 267 від 17 липня 2014 року та № 489 від 24 липня 2014 рок було залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строк звернення до суду.

Колегія суддів вважає такі дії зі сторони позивача зловживанням своїми процесуальними правами та незацікавленістю у законному вирішенні питання.

З огляду на викладені обставини справи вбачається, що фактично про оскаржувані рішення позивач міг дізнатись як з сайту Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення та при отриманні нарочно оскаржуваного рішення проте з позовними вимогами позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з порушенням шестимісячного строку на звернення до суду, визначеного ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову) та ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення).

Таким чином необґрунтованим та недоведеним є посилання апелянта на ту обставину, що про порушення своїх прав йому стало відомо після ознайомлення з ліцензійною справою, а до того не знав і не міг знати про існування оскаржуваних рішень.

Враховуючи, що позивачем разом з позовною заявою не подано обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску цього строку, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про необхідність її залишення без розгляду.

У зв'язку з зазначеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 7 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено залишення судом позову без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що причини пропуску строку звернення до суду, зазначені позивачем як при зверненні до суду з позовом є неповажними, у зв'язку з чим позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Так, у силу положень ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову), порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" про порушення прав, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову), про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну.

Зокрема, у п. 74 рішення у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У п. 66-69 рішення у справі "Смірнова проти України" Європейський суд вказав, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність строків судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду. Викладеній у п. 57 рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Так, розглядаючи справу "Меньшакова проти України", Європейський суд не встановив порушення ст. 6 Конвенції щодо відмови національних судів поновити заявниці строк звернення до суду та зазначив таке: "Суд дійшов висновку, що рішення судів не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно".

Інші доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34. 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Дивосвіт» - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2018 року.