Справа № 571/512/17
Суддя: Комзюк А. Ф.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 571/512/17
Провадження № 2-а/571/5/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2018 року. смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: головуючої судді Комзюк А.А., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати разрахункових коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області згідно якого просить стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час затримки розрахункових коштів при звільненні з роботи за період з 11 липня 2012 року по 24 січня 2017 року в розмірі 107 196,95 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що працювала у Рокитнівській селищній раді Рокитнівського району Рівненської області на посаді рахівника-касира з 06.01.1984 р., з 01 липня 2002 року на посаді спеціаліста ІІ категорії з питань роботи рахівника-касира (службовця органів місцевого самоврядування). За розпорядженням голови Рокитнівської селищної ради №25 від 18 квітня 2011 року переведено із спеціаліста ІІ категорії касира Рокитнівської селищної ради на посаду касира без її згоди.

В порушення вимог ч.3 ст.40 КЗпП України 03 травня 2012 року звільнено з роботи, в період перебування на лікуванні.

Згідно поданої позивачем заяви від 22 березня 2012 року, розпорядженням голови Рокитнівської селищної ради від 30 березня 2012 року №2 ОСОБА_2 було надано щорічну оплачувану відпустку з подальшим звільненням 03 травня 2012 року у звязку із скороченням чисельності штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП.

З 18 квітня 2012 року по 25 червня 2012 року, що становить 2 місяці 07 днів, позивач перебувала на лікарняному. Тому день звільнення повинен бути 10 липня 2012 року, а не 03 травня 2012 року. Відповідач оплатив лікарняні листки за період з 18 квітня 2012 року по 25 червня 2012 року, однак не здійснив зміни дати звільнення та безпідставно не виплатив позивачу компенсацію за 5 календарних днів відпустки.

Згідно довідки Рокитнівської селищної ради №174 від 09.02.2013, позивачу були оплачені лише два лікарняні листи та відсутні записи про виплату будь-якої компенсації.

24 січня 2017 року Рокитнівська селищна рада виплатила ОСОБА_2 325,90 гривень компенсації за час невикористаної відпустки (отримала на руки 262,35 гривні); 264,71 гривні компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги та 43,04 гривні компенсації втрати частини заробітної плати за 2006-2007 роки у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги.

Позивачем були подані відповідачу для оплати листки непрацездатності: серії АВУ №575594 від 14 травня 2012 по 17 травня 2012 року та серії АВХ №492531 вфд 18 травня 2012 року, які були оплачені Рокитнівською селищною радою на підставі відомостей головної книги нарахувань заробітної плати за червень та липень 2012 року. Таким чином, факт оплати лікарняних листків зі сторони відповідача не заперечується.

Відповідно до ст.78 КЗпП України в її випадку днем звільнення повинен бути останній день тимчасової непрацездатності 10 липня 2012 року. Тому день звільнення з роботи необхідно змінити з 03 травня 2012 року на 10 липня 2012 року.

Оплативши лікарняні листки за період з 18 квітня 2012 року по 25 червня 2012 року, Рокитнівська селищна рада не здійснила зміни дати звільнення та безпідставно не виплатила позивачеві компенсацію за 5 календарних днів відпустки.

Посилаючись на положення ст.43 Конституції України, ст.ст.47,97,116,117,223 КЗпП України, судову практику, висловлену в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2011 року у справі №К-16894/09, рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №1-5/2012 та від 29.01.2008 року №2-рп/2008, просить стягнути з Рокитнівської селищної ради середньомісячний заробіток за час затримки розрахункових коштів при звільненні з роботи за період з 11 липня 2012 року по 24 січня 2017 року в розмірі 107 196,95 гривень.

Під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_2, її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Крім того, в судовому засіданні 21.05.2018 р. позивач доповнила, що на час звільнення позивач перебувала на лікарняному, тому звільнення є незаконним. Неодноразово ходила та телефонувала до селищної ради, там запевняли, що виплатять всі кошти. Лише за черговою перевіркою управління Держпраці у Рівненській області Рокитнівська селищна рада у січні 2017 року виплатила компенсацію. З приводу її звільнення зверталася до суду з позовом про поновлення на роботі, але справа залишена без розгляду. З вимогою про зміну дати звільнення до відповідача не зверталась. У трудовій книжці запис про звільнення відсутній, оскільки довідавшись про те, що її будуть звільняти, трудову книжку забрала. Переконана, що її звільнено незаконно, тому вона має право на отримання зазначених коштів. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, вважає у задоволенні вказаного позову слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Розпорядженням селищного голови від 30.03.2012 р. №1 позивача було звільнено з роботи 03.05.2012 р.. В звязку зі звільненням з позивачем було проведено розрахунок. Дата звільнення з роботи позивача в подальшому не змінювалася. За таких обставин, враховуючи те, що на дату звільнення 03.05.2012 р. з позивачем проведений розрахунок, твердження останньої про її право на компенсацію невикористаних днів відпустки в період з 04.05.2012 р. ( тобто після звільнення) і до 10.07.2012 р. є безпідставними. А тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати такої компенсації є необґрунтованими. Сторонами визнається, що позивач в день звільнення - 03.05.2012 р. не працювала. Будь-яких доказів предявлення роботодавцю вимоги про розрахунок позивачем не надано. Отже твердження позивача про те, що селищна рада повинна була провести з нею розрахунок 10.07.2012 р., а також відповідно і те, що з 11.07.2012 р. у селищної ради виник обовязок сплатити середній заробіток за непроведення розрахунку є необгрунтованими. Просить взяти до уваги те, що перевірками управління Держпраці у Рівненській області на протязі 2012-2016 р.р. підтверджувалась відсутність порушень в частині виплати компенсації позивачу. Лише за третьою перевіркою інспектор праці виявив порушення та 06.01.2017 року вніс припис. Просить визнати лист управління Держпраці від 10.01.2017 року недопустимим доказом у справі, оскільки в силу вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» повторне проведення такої перевірки забороняється. Вважає, що підстав для виплати зазначеної компенсації не було. Проте, селищна рада покладалась на правильність дій та рішень інспектора праці.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Встановлено, що з 06 січня 1984 року ОСОБА_2 працювала на посаді рахівника-касира Рокитнівської селищної ради та згідно розпорядження селищного голови №2 від 30 березня 2012 року ОСОБА_2 звільнено з посади касира селищної ради з 03 травня 2012 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.12,13).

20 лютого 2013 року позовну заяву ОСОБА_2 до Рокитнівської селищної ради про поновлення на роботі та про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 лютого 2014 року ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року залишено без змін (а.с.49-50, 75).

Трудова книжка запису про звільнення не містить, оскільки на час звільнення знаходилась у позивача. (а.с.10-12). Згідно розпорядження селищного голови від 30 березня 2012 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з 03 травня 2012 року. (а.с.13).

Як встановлено, рішення про перенесення відпустки позивача не приймалось. Дата звільнення позивача з роботи в подальшому не змінювалась. Вказана обставина визнається сторонами, тому відповідно до ч.1 ст.78 КАС України визнається судом такою, що не підлягають доказуванню.

В силу вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Встановлено, що на час звільнення ОСОБА_2 з роботи (03.05.2012), їй не було нараховано та виплачено компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за 2012 рік в сумі 264,71 грн., за 2006-2007 роки в сумі 43, 04 грн.. Факт невиплати зазначених коштів встановлено перевіркою, проведеною управлінням Держпраці у січні 2017 року, що підтверджується листом управління Держпраці у Рівненській області від 10.01.2017 року (а.с.18-19).

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості від 24.01.2017 ОСОБА_2 було нараховано компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за 2012 рік в сумі 264,71 гривні та компенсації втрати частини заробітної плати за 2006-2007 роки в сумі 43,04 грн. (а.с.15).

Крім того, ОСОБА_2 було нараховано компенсацію за 5 днів час невикористаної відпустки за період тимчасової непрацездатності з 03 травня по 25 червня 2012 року в сумі 325,90 гривень, з яких позивач з урахуванням утримань та внесків фактично отримала 262,35 гривні. Отримання позивачем даних грошових коштів в судовому засіданні не оспорюється(а.с.16).

Водночас, не заслуговує на увагу суду про несвоєчасність виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку за період з 03 травня 2012 року по 25 червня 2012 року в сумі 325,90 гривень з огляду на наступне. Позивач звільнена з роботи 03 травня 2012 року. Рішення про перенесення відпустки позивача у зв'язку з непрацездатністю позивача не приймалось. Дата звільнення не змінювалась, а відтак, права на отримання зазначеної компенсації станом на 03 травня 2012 року позивач не набула. Оскільки компенсація за невикористану відпустку нарахована за період з 03.05.2012 по 10.07.2012, коли позивач не перебувала у трудових відносинах з відповідачем, суд вважає, що виплату зазначеної компенсації відповідачем здійснено безпідставно.

За вказаних обставин, враховуючи положення ст.47 КЗпП України, в день звільнення позивачу не було виплачено компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за 2012 рік в сумі 264,71 грн. та за 2006-2007 роки в сумі 43,04 грн., на отримання яких позивач мала право на день звільнення.

Враховуючи норми статтей 47, 116, 117 КЗпП України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки на день фактичного розрахунку за період з 03 травня 2012 року по 24 січня 2017 року.

Розрахунок заборгованості зроблено позивачем відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Оскільки іншого не надано, суд враховує розрахунок позивача, який ґрунтується на довідці Рокитнівської селищної ради №174 від 09.02.2013 ОСОБА_2 відпрацьовано у лютому 2012 році 19 календарних днів й заробітна плата складає 1812,55 гривень, у березні 2012 року 21 робочий день, заробітна плата становить 1945,40 гривень (а.с.14).

Отже, середньомісячна заробітна плата на час звільнення становить 1878,98 гривень. Одноденний заробіток становить: 93,92 гривні (3756,95 грн. : 40 роб.дні).

Згідно розрахунку позивача, середньомісячний заробіток за час затримки розрахункових коштів при звільненні з роботи ОСОБА_2 становить 107 162,72 гривні (93,92 грн. х 1141 робочих днів). З огляду на те, що іншого розрахунку заборгованості сторонами не надано, за основу суд приймає розрахунок, який наведений позивачем у позовній заяві.

Враховуючи, що день звільнення ОСОБА_2 не змінено та є 03.05.2012 року, розмір не виплаченої позивачу компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за 2012 рік, 2006-2007 роки ( 307,75 гривень), суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування заробітку за час затримки розрахунку.

При цьому суд приймає до уваги ту обставину, що належних доказів у підтвердження того, що позивач предявляла до відповідача вимоги про виплату належних їх коштів, оскільки на день звільнення позивач не працювала, суду не надано і в суді не здобуто.

Також слід зазначити, що проведеними у 2014 р. та 2016 р. перевірками управління Держпраці у Рівненській області вище зазначених порушень виявлено не було, що підтверджується актом перевірки та від 26.06.2014 року та приписом від 09.02.2016 року (с.62,63).

Розмір середньомісячної заробітної плати позивачки становить 1878,98 гривень (1812,55 грн.+1945,40 грн.), сума заборгованості невиплаченої компенсації складає 307,75 грн. (264,71 грн.+43,04 грн.), що становить 6,1% від середнього заробітку на час звільнення. Згідно розрахунку позивача, за весь час затримки розмір заборгованості складає 107 196,95 гривень. Враховуючи принцип справедливості та співмірності суд приходить до висновку, що підлягають стягненню кошти в сумі 6539,01 гривень (6,1% від 107 196,95 гривень).

Враховуючи вказані обставини справи, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень 20 копійок, від сплати якого позивач звільнене на підставі п.1 ч.1 ст.5 закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 243-246,255,295 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області (34200, Рівненська область, смт.Рокитне, вул.Незалежності,15, код 04387421) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с.Масевичі, вул.Кірова,45, Рокитнівського району Рівненської області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 травня 2012 року по 24 січня 2017 року в сумі 6539 ( шість тисяч пятсот тридцять дев'ять) гривень 01 копійка, з утриманням необхідних податків та обовязкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із Рокитнівської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області (34200, Рівненська область, смт.Рокитне, вул.Незалежності,15, код 04387421) на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок гривень) 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рокитнівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Рокитнівського районнного суду

Рівненської області ОСОБА_5

Повний текст рішення виготовлено 24.05.2018 р.