Справа № 826/2174/17
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 826/2174/17

адміністративне провадження № К/9901/4992/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Анцупової Т. О.,

суддів: Берназюка Я. О., Кравчука В. М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу № 826/2174/17

за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва (у складі Добрянської Я. І.) від 14 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду (у складі суддів Ісаєнко Ю. А., Земляної Г. В., Сорочко Є. О.) від 19 грудня 2017 року, встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому, з урахуванням доповнення до позовної заяви, просить:

- зобов'язати Уповноважену Верховної Ради з прав людини негайно звернутись до Конституційного суду України про:

а) невідповідність вимог п. 5 ПОРЯДКУ проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 ст. 21, 22, 24 та п. 6 ст. 92 Конституції України;

б) невідповідність першого речення ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в частині виконання вимог «на умовах, у порядку, розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України», ст. 21, 22, 24 та п. 6 ст. 92 Конституції України;

в) невідповідність статтям 8 та 20 Конституції України вимог пункту 26 розділу VІ. Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ в частині того, що норми і положення…; статті … 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» … застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи х наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового соціального страхування.»

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що зміни, внесені Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», звужують право військовослужбовців на перерахунок пенсії, оскільки це право змінено «на умовах, в порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України», що суперечить ст. 22 Конституції України і призводить до дискримінації пенсії військовослужбовців за ознаками дати підвищення грошового забезпечення військовослужбовців чи дати призначення пенсії. Тому вважає, що Уповноважена у Верховній Раді України з прав людини зобов'язана забезпечити виконання покладених на неї функцій та повною мірою використати надане їй право звернутися до Конституційного Суду України з поданням згідно із ст. 150 Конституції України, з урахуванням наданих ним доказів у зверненнях до Уповноваженої.

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

4. Не погоджуючись з вказаними рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року і постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року та задовольнити позовні вимоги.

5. Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та установлено десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали для подачі відзиву на касаційну скаргу.

6. Станом на 23 травня 2018 року відповідачем відзиву до суду касаційної інстанції не подано.

7. Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 звільнений з військової служби 30 листопада 1986 року та має статус ветерана війни - учасника бойових дій.

9. 07 вересня 2016 року під час особистого прийому Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений ВРУ з прав людини) ОСОБА_2 подано заяву, в якій порушувалось питання про необхідність звернення Уповноваженого до Конституційного Суду України з конституційним поданням про відповідність ч. 5 та 7 п. 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок), Конституції України та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та про порушення ч. 5 та 7 п. 5 вказаного Порядку положень Конституції України.

10. Листом від 07 жовтня 2016 року № 1/7-Р274355.16/26-05 Уповноважений звернулася до Міністра соціальної політики України з метою всебічного вивчення та аналізу порушеного заявником питання про невідповідність Конституції України зазначених ним положень Порядку та для отримання фахової правової позиції Міністерства соціальної політики України з питань, про які йшлося у зверненні ОСОБА_2 з пропозицією висловити позицію міністерства щодо кожного аргументу звернення.

11. Листом від 07 жовтня 2016 року № 1/7-Р274355.16-1/26-05 позивача проінформовано про дії Уповноваженого з прав людини.

12. Під час особистого прийому 13 жовтня 2016 року позивачем подано скаргу, в якій заявник просив надати копію звернення Уповноваженого до Міністра соціальної політики та наполягав на зверненні Уповноваженого з конституційним поданням до Конституційного Суду України.

13. Листом від 27 жовтня 2016 року №4.2/9-Р276781.16/26-05 позивачеві роз'яснено передумови можливого застосування Уповноваженим актів реагування, передбачених законом, та повідомлено про прийняття остаточного рішення з порушеного ним питання після всебічного вивчення та аналізу необхідних матеріалів і документів та діючого законодавства.

14. Міністр соціальної політики України листом від 02 листопада 2016 року за № 4092/0/039/ 16-зв повідомив Уповноваженому позицію Мінсоцполітики як центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення з порушених у зверненнях ОСОБА_2 питань.

15. Листом від 09 грудня 2016 року № 4.2/7-Р274355.16-2/26-05 позивача повідомлено про відсутність достатніх правових підстав для вжиття з порушеного заявником питання, такого заходу реагування, як звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням.

16. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 двічі звертався за особистим прийомом, на яких 19 грудня 2016 року представником Уповноваженого з питань захисту прав військовослужбовців ОСОБА_4 та 18 січня 2017 року Уповноваженим ВРУ з прав людини роз'яснено причини відмови у зверненні з конституційним поданням.

17. 16 січня 2017 року позивач повторно звернувся до Уповноваженого ВРУ з прав людини із зверненням, в якому додатково до раніше виказаних ним вимог про звернення до Конституційного Суду України просив порушити перед вказаним судом питання про відповідність Конституції України першого речення ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в частині виконання вимог «на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінету Міністрів України».

18. На вказане звернення листом від 03 лютого 2017 року за № 2/9-Р282632.17/26-05 ОСОБА_2 повідомлено про відсутність достатніх підстав для застосування у зв'язку з порушеним ним питанням такого заходу реагування Уповноваженого як конституційне подання, роз'яснено причини, з яких Уповноваженим прийнято таке рішення, поінформовано про вжиті Уповноваженим заходи, направлені на збільшення розмірів окремих видів грошового забезпечення військовослужбовців, що в подальшому може призвести до перерахунку та збільшення розмірів пенсій цієї категорії осіб.

19. Вважаючи бездіяльність Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо не звернення з поданням до Конституційного суду України протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходили із відсутності підстав для звернення Уповноваженого з поданням до Конституційного суду України, а тому відповідачем правомірно відмовлено у задоволенні заяви позивача та вчинено належних дій для вирішення питання останнього.

21. У своїй оцінці суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

22. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (далі - Закон) Уповноважений при розгляді звернень громадян: відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; роз'яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення; направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; відмовляє в розгляді звернення.

23. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону актами реагування Уповноваженого з прав людини щодо порушень положень Конституції України, законів України, міжнародних договорів України стосовно прав і свобод людини і громадянина є конституційне подання Уповноваженого та подання Уповноваженого до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових і службових осіб.

24. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону Конституційне подання Уповноваженого - акт реагування до Конституційного Суду України щодо вирішення питання про відповідність Конституції України (конституційності) закону України чи іншого правового акта Верховної Ради України, акта Президента України та Кабінету Міністрів України, правового акта Автономної Республіки Крим; офіційного тлумачення Конституції України та законів України.

25. Згідно з п. 3 ст.13 Закону звернення до Конституційного Суду України з поданням про відповідність Конституції України законів України та інших правових актів є правом Уповноваженого.

26. За змістом ст. 39 - 41 Закону України «Про Конституційний Суд України» Уповноважений може виступати суб'єктом права на конституційне подання у випадку наявності належного обґрунтування тверджень щодо конституційності правового акта (його окремих положень).

27. Отже, Уповноважений може звертатися з конституційним поданням до Конституційного Суду України за вирішенням питання про відповідність Конституції України, зокрема, закону України та акта Кабінету Міністрів України або їх окремих положень у разі якщо ці акти або положення актів, на думку Уповноваженого, не відповідають Конституції України та порушують права і свободи людини і громадянина. Крім цього, твердження щодо неконституційності правового акта повинні мати належне правове обґрунтування.

28. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відмова Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо задоволення прохання позивача стосовно звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням є обґрунтованою та правомірною, оскільки Уповноваженим було здійснено всебічне дослідження порушеного позивачем питання, збиралась необхідна інформація для прийняття рішення та вжиття, за необхідності, можливих заходів реагування, що підтверджується копіями звернень до Міністра соціальної політики та відповідями Уповноваженого на заяви ОСОБА_2, та копіями листів відповідача, наявними в матеріалах справи.

29. Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що у своїх Рішеннях Конституційний Суд України зазначав, що Конституція України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (Рішення від 20 червня 2001 року № 10-рп/2001).

30. Суди попередніх інстанцій звернули увагу, що питання обмеження соціальних прав громадян України залежно від фінансових можливостей держави вже неодноразово було предметом розгляду Конституційного Суду України, зокрема у рішеннях від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

31. Суди першої та апеляційної інстанцій наголосили на тому, що і попередня, і чинна на сьогодні редакція ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачають збереження розмірів раніше призначених пенсій у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими.

32. Отже, держава дотримується встановлених Конституцією України норм і забезпечує належний розмір соціальних виплат, які повинні забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

33. На підставі викладеного суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що жодних порушень чинного законодавства України з боку Уповноваженого ВРУ з прав людини під час провадження за зверненнями ОСОБА_2 не було. Уповноважений ВРУ з прав людинидіяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, з урахуванням усіх обставин, необхідних для вирішення питання. Підстави для звернення Уповноваженого ВРУ з прав людини з поданням до Конституційного суду України були відсутні, а тому відповідачем правомірно було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

34. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що норми права, які застосовують відповідач та суди першої і апеляційної інстанцій, відмовляючи йому у позові, додатково підтверджують порушення відповідачем ст. 150 Конституції України та вимоги ст. 14 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» звернутись з поданням до Конституційного Суду України про порушення деякими нормативними актами України ст. 21 та 24 Конституції України, як норм права найвищої юридичної сили та прямої дії. Норми права у запереченні, з яким погодилися суди, не стосуються обов'язків відповідача та по різному застосовуються при оцінці порушення Конституції при виплаті йому премії та іншим військовим пенсіонерам ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за одним Законом № 2262-ХІІ та за одним рішенням суб'єкта владних повноважень про збільшення, згідно п. 2 ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», у відповідності до п. 5 Постанови Кабміну від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» розміру грошового забезпечення за рахунок збільшення розміру премії на 90% посадового окладу через наказ Міністра оборони України від 25 червня 2011 року.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

35. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

36. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

37. Як встановлено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

38. Частиною 1, 2 ст. 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути продовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

39. Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи не встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача діями відповідача, суди першої та апеляційної інстанції повно встановили фактичні обставини справи, надали детальну оцінку аргументам осіб, які брали участь у розгляді справи, а тому погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зверненні до Конституційного суду України з відповідним поданням. Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням строку розгляду звернення позивача.

40. Колегія суддів також зазначає, що прийняття рішення щодо звернення до Конституційного суду України є виключно дискреційними повноваженнями Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, суд не може зобов'язати відповідача прийняти таке рішення.

41. Крім того, у випадку незгоди позивача щодо виплати йому премії та іншим військовим пенсіонерам ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за одним Законом № 2262-ХІІ та за одним рішенням суб'єкта владних повноважень про збільшення, позивач не позбавлений права, в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, звернутися до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав.

42. Відповідно до ч. 2 ст. 341 КАС України Суд не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

43. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

44. Згідно з ч. 3 ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

45. Частиною 1 ст. 350 цього ж Кодексу встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

46. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись ст. 242, 341, 343, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року у справі № 826/2174/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. О. Анцупова

Суддя Я. О. Берназюк

Суддя В. М. Кравчук