Справа № 806/70/17
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Житомир справа № 806/70/17

категорія 8.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.12.2016 р. №,

встановив:

Позивач 03.01.2017 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення від 14.12.2016 № НОМЕР_1 Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на суму 592448,11 грн., в т.ч.: сума грошового зобов'язання за податковим зобов'язаннями - 394965,41 грн., за штрафними фінансовими санкціями - 197482,70 грн., та скасувати його.

В обґрунтування позову зазначає, що оскільки валові витрати мають характер реальних витрат платника податку та повинні враховуватися в тому ж податковому звітному періоді, що й доходи, з отриманням яких ці витрати безпосередньо пов'язані, позивачем були правомірно включені до валових витрат вартість гранітних виробів відповідно до акту на списання гранітних виробів від 31.12.2015 р., тому висновки відповідача викладені в акті перевірки від 24.11.2016 р. №2086/1302/НОМЕР_2 щодо неправомірного віднесення позивачем до складу валових витрат вартості гранітних виробів відповідно до акту на писання гранітних виробів від 31.12.2015 р. не відповідають діючому законодавству, зокрема пп. 14.1.27, пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим відсутні підстави для збільшення оподатковуваного доходу на суму 1974827,08 грн. та визначення суми податку з доходів фізичних осіб, як суми податкового зобов'язання в розмірі 394965,41 грн.

27.02.2017 відповідач подав письмові заперечення на адміністративний позов (т.1 а.с. 83-85), в яких просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що до складу витрат включаються тільки ті витрати, що пов'язані з отриманням доходу та підтвердженні відповідними документами про їх оплату; позивачем не враховано, що відповідно до п. 7 ст. 8 Закону України " Про рекламу", розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місця торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Постановою Верховного Суду від 13.02.2018 справу № 806/70/17 направлено до Житомирського окружного адміністративного суду на новий судовий розгляд.

Ухвалою від 26.03.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та зазначила, що вартість списаних за актом від 31.12.2015 гранітних виробів, відповідно до п. 177.4.4 ст. 177 Податкового кодексу України, відносяться до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, оскільки вони є витратами на рекламу, облаштування території та виставкового залу, де позивач здійснює господарську діяльність.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, оскільки вартість списаних за актом від 31.12.2015 гранітних виробів не є іншими витратами, зазначеними в п. 177.4.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні 16.05.2018, за згодою учасників справи, суд перейшов до розгляду справи в письмовому провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, Бердичівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та з питань дотримання вимог Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного соціального внеску зазагальнообов2язкове державне соціальне страхування" за період з 01.01.2014 р. по 3.12.2015 р. За результатами перевірки складено Акт № 2086/1302/НОМЕР_2 від 24.11.2016 р. (далі- Акт) (т. 1 а.с.9-44)

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.177.2, п.177.4.4 п.177.4, ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ зі змінами та доповненнями в періоді з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року занижено податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на 394 965,41 грн. в т.ч. за 2015 р. на 394 965,41 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивач направив до контролюючого органу заперечення № 338 від 02.12.2016 (т. 1 а.с. 47-50), за результатами розгляду якого відповідачем прийнято рішення від 09.12.2016 № 12016/10/06-03-1302 (т.1 а.с. 51-55) про залишення висновків акту перевірки від 24.11.2016 № 2086/1302/НОМЕР_2.

На підставі Акту прийнято податкове повідомлення - рішення № від 14 грудня 2016 року (т.1 а.с. 45), яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, що підлягає сплаті до бюджету 592 448, 11 грн. в т.ч. сума грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями - 394 965,41 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 197 482,70 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно пунктів 16.1.2., 16.1.3. статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до приписів пункту 176.1. статті 176 ПК України, платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

Пунктом 177.2. статті 177 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.10. статті 177 ПК України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести ОСОБА_3 обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма книги та порядок її ведення затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 р. ОСОБА_3 обліку є підставою для заповнення річної декларації про майновий стан і доходи.

Позивачем надано книгу обліку доходів і витрат, в якій відображено, серед інших доходів і витрат, витрати, пов'язані з одержанням доходу у грудні 2015 року в розмірі 1974827,08 грн. (т.1 а.с.228).

Дана сума віднесена платником податків до цих витрат на підставі Акту на списання гранітних виробів від 31 грудня 2015 року (т.1 а.с.56), з якого вбачається, що у серпні-грудні 2015 року позивачем використана певна кількість матеріалів та виробів на облаштування території, добудову цехів №5, №6, №7, реконструкцію будівлі матеріального складу (бруківка термопиляна різного походження та у певній кількості (м2), бордюр пиляний, скульптури, плити накривочні, бут гранітний, брекчія гранітна), а також на облаштування виставочного залу (каміни мармурові, кіот мармуровий, статуетки, мармурове панно, вази гранітні, пам'ятна дошка, колони мармурові).

Отже, суд приходить до висновку, що придбання позивачем бруківки, бордюрів, плит Покоспільського родовища від постачальника "Спецмехбуд 21", блоків гранітних Маславського родовища від постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю "Надра інвест" підтверджено податковими накладними, наявними в матеріалах справи та доказами їх оплати. Факт придбання матеріалів з каменю, гранітних блоків підтверджується договорами, видатковими накладними та виписками з банку. Факт придбання мармурових плит, колон, статуеток підтверджується контрактами, інвойсами, платіжними дорученнями та іншими документами, наявними в матеріалах справи. Факт виготовлення скульптур підтверджено Актами переробки сировини. Всі операції з придбання матеріалів здійснені позивачем протягом 2014 - 2015 років.

Основним видом діяльності позивача є різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю, сума одержаного доходу від цього виду діяльності у 2015 році склала 8509533,84 грн.

Вищевказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 по справі № 806/70/17 (К/9901/2081/17).

Щодо дослідження тієї обставини чи є понесені витрати позивачем та віднесені ним до складу валових витрат у межах спірного податкового періоду, пов'язаними із його господарською діяльністю в розумінні пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, за якою здійснюється оподаткування доходів, отриманих фізичною особо-підприємцем від провадження господарської діяльності, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 177.4.4. пункту 177.4. статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що витрати, зокрема, на послуги реклами, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг мають бути безпосередньо пов'язані з отриманням доходу підприємця.

Представник позивача надаючи пояснення в судовому засіданні зазначила, що облаштування території, добудову цехів №5, №6, №7, реконструкцію будівлі матеріального складу та облаштування виставочного залу гранітними виробами з метою реклами гранітних виробів позивача, однак суд не погоджується з вищевказаним твердженням виходячи з наступного.

Згідно абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про рекламу", реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару

При цьому, частиною 7 статті 8 Закону України "Про рекламу" передбачено, що розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Враховуючи той факт, що облаштування території, добудова цехів №5, №6, №7, реконструкція будівлі матеріального складу та облаштування виставочного залу гранітними виробами проводилось у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, то суд приходить до висновку, що вищевказане не є рекламою.

Також, позивачем не надано доказів, що списані за актом від 31.12.2015 гранітні вироби використовувались для ремонту та експлуатації майна, що використовується в господарській діяльності.

Згідно акту від 31.12.2015 гранітні вироби були використані, крім іншого, на добудову цехів №5, №6, №7, реконструкції будівлі матеріального складу, тобто для виконання будівельних робіт, які виконуються, відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", після отримання документів, що надають право на виконання цих робіт. Таки документи позивачем надані не були.

Щодо маркетингу, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зокрема, п.п.14.1.108 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Тобто, маркетинг - це певний вид послуг, який надається платнику податків з метою стимулювання збуту продукції.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять, а позивача не доведено те, що він поніс витрати за надання йому маркетингових послуг.

Враховуючи викладене, суд вважає що витрати в сумі 1974827,08 грн. не пов'язані з отриманням доходу в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1, а тому беручи до уваги порушення позивачем п.п.177.4.4 п.177.4 ст. 177 ПК України, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а податкове повідомлення-рішення від 14.12.2016 № НОМЕР_1 прийнятим у відповідності до норм чинного законодавства.

Щодо посилань позивача в позові на положення підпункту 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 ПК України, то вони є безпідставними, оскільки зазначений підпункт виключено з 01.01.2015 року Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. № 71-VIII, а встановлене відповідачем завищення платником податків витрат стосується звітного 2015 року.

Судом не досліджувалась наявність або відсутність тих витрат підприємця, які не включаються до їх складу відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, оскільки на момент віднесення спірних витрат та прийняття податкового повідомлення-рішення від 14.12.2016 № НОМЕР_1 вищевказана податкова норма не діяла, так як пункт 177.4 статті 177 доповнено підпунктом 177.4.5 згідно із Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул. Лисенко, 3, м. Андрушівка, Житомирська обл., 13401, номер НОМЕР_2) до Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Б. Хмельницького, 24-а, м. Бердичів, Житомирська обл., 13312, код 39568607), відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк