Справа № 826/1939/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 травня 2018 року 08:46 № 826/1939/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - ОСОБА_1, від третьої особи - Мельник С.О.розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_3
до третя особа:Комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_3 (далі-позивач/ ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області (далі- відповідач/ КП «Новозаводське»), в якій просить суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», індексний номер рішення:38461407, дата прийняття: 01.12.2017, яке прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Павленко Ксенією Володимирівною;

- скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», номер запису 23680276.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.04.2018 залучено до участі у справі №826/1939/18 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в якості третьої особи.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що спірна реєстраційна дія вчинена з порушенням норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки реєстрація права власності на квартиру здійснена за наявною забороною відчуження нерухомого майна, позивач не отримував письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень, а на предмет іпотеки розповсюджується дія заборони стягнення, передбаченої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. З заявами/клопотаннями до суду не звертався.

Представник 3-ї особи у судовому засіданні проти позову заперечував, вважає законним спірний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру, оскільки цей запис здійснений у відповідності до норм чинного законодавства, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (позичальник) та акціонерний комерційний банк «Форум» (банк) уклали кредитний договір від 22.12.2006 №420/06/01-Z, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит для споживчих потреб у сумі 59000,00 (п'ятдесят дев'ять тисяч) доларів США строком по 22 грудня 2011 року.

Разом з цим, між ОСОБА_3 (іпотекодавець) та акціонерним комерційним банком «Форум» (іпотекодержатель) для забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань, що випливають з укладеного з іпотекодержателем кредитного договору від 22.12.2006 №420/06-01-Z та з додаткових угод до нього, укладений договір іпотеки від 22.12.2006, предметом якого є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації 18.07.2005, згідно з розпорядженням (наказом) від 18.07.2005, за №40306, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 28.07.2005 за р.№9784.

В подальшому, між публічним акціонерним товариством «Банк Форум» (первісний іпотекодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав за Договором іпотеки, посвідчений Колєснік С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 22 грудня 2006 року за реєстровим №8263 від 18.10.2017.

Рішенням від 01.12.2017 №38461407 державний реєстратор прав на нерухоме майно Павленко Ксенія Володимирівна, Київська філія Комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області вирішено провести державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 за суб'єктом - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

На підставі вказаного рішення від 01.12.2017 №38461407 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №23680276 про право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV (далі - Закон № 898-IV) іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 35 Закону № 898-IV встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності (ч.3 ст.37 Закону № 898-IV).

Таким чином, правовою підставою передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким, відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі щодо задоволення вимог іпотекодержателя вказаним способом.

Як вбачається з договору іпотеки від 22.12.2006, укладеного між ОСОБА_6 та Акціонерним комерційним банком «Форум», сторони цього Договору дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом досудового врегулювання на підставі застереження застереження, що міститься у цьому Договорі.

Так, відповідно до умов Договору, у випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, застереження в цьому Договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Отже, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання можливо відповідно до передбачених Іпотечним договором від 22.12.2006 застережень про задоволення вимог іпотекодержателя на підставі вимоги про виконання порушеного зобов'язання у не більш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Приписами ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п. 9, 10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

З оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 9 цього Порядку, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор, уповноважена особа обов'язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, що долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

Пунктом 15 вказаного Порядку визначено, що у разі подання заявником додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав, до раніше поданої заяви, зокрема розгляд якої було зупинено, державний реєстратор, уповноважена особа відповідно до пункту 8 цього Порядку встановлює особу заявника, перевіряє обсяг його повноважень та вносить до бази даних заяв відомості про додаткові документи, подані заявником.

Після внесення відомостей про додаткові документи до бази даних заяв державний реєстратор, уповноважена особа за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав редагує відповідну раніше подану заяву та роздруковує її. Після проставляння на заяві заявником (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) власного підпису, така заява долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав.

Згідно п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Пунктом 12 Порядку № 1127 встановлено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи норми законодавства в частині, що стосується реєстрації права власності на предмет іпотеки, вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю прав власності на предмет іпотеки відбувається лише за умови надання до державного реєстратора відповідних документів, які, в свою чергу, підлягають перевірці не тільки на наявність, а й на зміст та повноту поданих документів, зокрема, наявність застереження, про яке домовились сторони договору.

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи №000, ОСОБА_7 подано до Київської філії Комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області заяву від 27.11.2017 про державну реєстрацію права власності з наступними документами: копія паспорту та коду, довіреність товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», договір про відступлення прав за договором іпотеки №781, договір іпотеки №8263, додатковий договір до договору іпотеки №350, додатковий договір до договору іпотеки №4326, вимога про дострокове погашення заборгованості, повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором.

Отже, в матеріалах реєстраційної справи №000 наявна вимога (іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості) ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» від 23.10.2017 вих.№2310/31 на ім'я ОСОБА_3

Судова практика зазначає, що для перереєстрації права власності на підставі іпотечного застереження іпотекодержатель серед іншого повинен подати державному реєстратору копію вимоги про усунення порушень, докази її направлення та отримання іпотекодавцем, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, врученого та оформленого відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. №270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 12.05.2006 р. №211 (постанова Верховного Суду України №21-1458а16 від 11.04.2017 р.).

Відповідно до матеріалів реєстраційної справи №000, вказана вимога не вручена адресату та повернута конвертом з поштовою приміткою «за закінченням терміну зберігання» та штемпелем з датою « 13.11.2017», водночас, державним реєстратором прийняте спірне рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 01 грудня 2017 року, тобто без додержання 30-денного терміну.

Вищевикладене свідчить про те, що ТОВ «Фінснова компанія «Дніпрофінансгруп» при подачі заяви про державну реєстрацію права власності, а державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Павленко Ксенією Володимирівною не дотримано вимоги п. 61 Порядку №1127, оскільки до заяви не надано належних доказів отримання вимоги боржником, та як наслідок документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та, як наслідок, державним реєстратором не встановлено наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, закріпленого ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка безпосередньо пов'язана з встановленням відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Таким чином, державним реєстратором всупереч вимогам Закону № 1952-IV та Порядку №1127 не встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, що виключало право вчиняти реєстраційні дії по державній реєстрації права власності на майно на підставі договору іпотеки.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року.

Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника, незалежно від суб'єкта, який здійснює таке стягнення.

Судом з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, встановлено відсутність обставин які б свідчили на користь того, що спірна квартира не використовується позивачем, як постійне місце проживання. Обставина не перевищення площі квартири 140 кв. м. підтверджується самим договором іпотеки.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що квартира АДРЕСА_1 підпадає під ознаки Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним з метою виконання позивачем умов кредитного договору, тобто споживчого кредиту, площа квартири не перевищує 140 кв. метрів та використовується як місце постійного проживання позичальника.

Поряд з цим, суд не приймає до уваги твердження позивача щодо спірна державна реєстрація права власності на квартиру здійснена за наявної заборони відчуження нерухомого майна, покладеної на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.04.2012 ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, оскільки згідно з з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав вчасності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 01.12.2017 (дата прийняття спірного рішення, жодного обтяження по виконавчому провадженню не має.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, в п.167 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (Заява № 19336/04) Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» п. 58). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", і "Moskal v. Poland"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Lelas v. Croatia", і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. ОСОБА_6 органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі "Lelas v. ").

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26.11.2011р. №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.

Також, у відповідності до зазначеного п.41 Порядку у разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав.

За таких підстав, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Павленко Ксенії Володимирівни Комунального підприємства "Новозаводське" Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" від 01.12.2017р. №38461407 та визнати протиправним та скасувати запис № 23680276 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи зазначене, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Павленко Ксенії Володимирівни Комунального підприємства "Новозаводське" Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" від 01.12.2017р. №38461407.

3. Визнати протиправним та скасувати запис № 23680276 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" .

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 24.05.2018.

Суддя С.К. Каракашьян