Справа № 191/2032/17(2-а/191/124/17)
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2018 року

Київ

справа № 191/2032/17(2-а/191/124/17)

провадження № К/9901/25606/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н. В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М. І., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_2 до Синельниківської районної ради Дніпропетровської області, треті особи - відділ Держгеокадастру у Синельниківському районі Дніпропетровської області, відділ державної реєстрації Синельниківської районної державної адміністрації, про визнання недійсним рішення та державного акту, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Богданенка І.Ю., Дадим Ю.М., Уханенка С.А. від 11 січня 2018 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Синельниківської районної ради Дніпропетровської області, треті особи - відділ Держгеокадастру у Синельниківському районі Дніпропетровської області, відділ державної реєстрації Синельниківської районної державної адміністрації, про визнання недійсним рішення та державного акту, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати недійсним рішення Синельниківської районної ради Дніпропетровської області від 26 жовтня 2001 року № 404-23/ХХІІІ в частині щодо внесення змін в земельно-облікову документацію СФГ, а саме щодо переоформлення державного акту для постійного користування землею з ОСОБА_2 на ОСОБА_3;

- визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею площею 45,330 га, без серії та номера на ім'я ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства від 20 листопада 2001 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1492 і виданий на підставі рішення Синельниківської районної ради Дніпропетровської області від 26 жовтня 2001 року № 404-23/ХХІІІ скасувавши його державну реєстрацію.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.

Визнано недійсним рішення Синельниківської районної ради Дніпропетровської області від 26 жовтня 2001 року № 404-23/ХХІІІ в частині щодо внесення змін в земельно-облікову документацію СФГ, а саме щодо переоформлення державного акту для постійного користування землею з ОСОБА_2 на ОСОБА_3

Визнано недійсним державний акт на право постійного користування землею площею 45,330 га, без серії та номера на ім'я ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства від 20 листопада 2001 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1492 і виданий на підставі рішення Синельниківської районної ради Дніпропетровської області від 26 жовтня 2001 року № 404-23/ХХІІІ, скасувавши його державну реєстрацію.

3. Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що позивач, будучи засновником та головою С(Ф)Г «Гладіатор» звернувся до голови районної ради із завою про дозвіл на переоформлення С(Ф)Г «Гладіатор» з нього, на члена С(Ф)Г - ОСОБА_3 Будь-яких інших прохань з приводу переоформлення державного акту на право постійного користування земельною ділянкою на ОСОБА_3 позивачем не ставилося. А тому рішення Синельниківської районної ради від 26 жовтня 2001 року № 404-23/ХХІІІ в частині внесення Відділом земельних ресурсів змін в земельно-облікову документацію селянських (фермерських) господарств, а саме щодо переоформлення державного акту для постійного користування землею з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 необхідно визнати недійсним. Оскільки на підставі цього рішення було видано новий державний акт на ім'я ОСОБА_3, а тому відповідно він також підлягає визнанню недійсним із скасуванням його державної реєстрації.

4. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року апеляційну скаргу виконуючого обов'язки керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області було задоволено частково.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року - скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - залишено без розгляду.

5. Залишаючи позовні вимоги без розгляду суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року та залишити в силі постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Синельниківського районного суду від 2 липня 1993 року зобов'язано Варварівську сільську раду надати ОСОБА_2 в користування для ведення селянського (фермерського ) господарства земельну ділянку.

31 серпня 1993 року Синельниківською районною радою видано позивачу державний акт на право постійного користування землею серія Дн №000657 площею 51,6 гектарів для ведення селянського (фермерського) господарства.

30 вересня 1993 року Синельниківською районною державною адміністрацією зареєстровано селянське (фермерське) господарство «Гладіатор».

Рішенням Синельниківської районної ради від 24 червня 1998 року №17-2/ХХІІІ передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки у розмірах середньої частки (паю) по відповідним сільським радам із земель, наданих для ведення селянських (фермерських) господарств, в тому числі й позивачу.

Згідно з копією державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, позивачу передана у приватну власність земельна ділянка площею 6,27 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до копії державного акта на право постійного користування землею серія НОМЕР_2, ОСОБА_2 передана у постійне користування земельна ділянка площею 45,33 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради та передана для ведення селянського (фермерського) господарства.

28 вересня 2001 року позивачем до Синельниківської районної ради подана заява, про надання згоди на переоформлення селянського (фермерського) господарства «Гладіатор» з ОСОБА_2 на члена господарства ОСОБА_3, у зв'язку з навчанням.

Рішенням Синельниківської районної ради від 26 жовтня 2001 року № 404-23/ХХІІІ, на підставі статті 13 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», зокрема, дозволено переоформити селянське (фермерське) господарство «Гладіатор», з наданням вказівки відділу земельних ресурсів внести зміни до земельно-облікової документації селянських (фермерських) господарств.

Згідно з копією державного акта на право постійного користування землею серії ДП, ОСОБА_3 на підставі рішення Синельниківської районної ради від 26 жовтня 2001 року № 1404-23/ХХІІІ, передана у постійне користування земельна ділянка площею 45,33 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради та передана для ведення (фермерського) господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Відповідно до статуту селянського (фермерського) господарства «Гладіатор» в редакції 2003 року, засновником та головою господарства є ОСОБА_2

У 2001 році ОСОБА_2 покинув навчання та повернувся до господарства, продовжував їм керувати.

Про існування оскаржуваного рішення та державного акта на право постійного користування землею серії ДП, згідно якого ОСОБА_3 на підставі рішення Синельниківської районної ради від 26 жовтня 2001 року № 1404-23/ХХІІІ, передана у постійне користування земельна ділянка площею 45,33 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради та передана для ведення (фермерського) господарства позивачу та всім членам фермерського господарства стало випадково відомо 30 травня 2017 року.

8. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_2 звернувся до суду.

ДОВОВДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позовні вимори без розгляду, суд апеляційної інстанції помилково виходив з того, що суд першої інстанції не з'ясував чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, оскільки з рішення суду першої інстанції вбачається, що судом під час розгляду матеріалів справи було з'ясовано факт поважності причин та момент коли особа дізналася про існування оскаржуваного рішення.

10. Синельниківською місцевою прокуратурою Дніпропетровської області подано відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року, в якому вона просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

11. Відповідно до частини 5 статті 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» на ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею.

12. Згідно статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час подання позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

13. Пунктом 5 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час подання позову) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

14. Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час подання позову) передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

15. У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

16. У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

17. Згідно з пунктом 4 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18. Статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

19. Згідно частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

20. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

21. Частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

22. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

23. Звертаючись із заявою про переоформлення селянського (фермерського) господарства «Гладіатор» з ОСОБА_2 на члена господарства ОСОБА_3, ОСОБА_2 повинен був знати про положення частини 5 статті 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», згідно якого державний акт на право постійного користування землею видається на ім'я голови селянського (фермерського) господарства, та повинен був розуміти наслідки розгляду заяви.

24. Звернувшись до Синельниківської районної ради із заявою про надання згоди на переоформлення селянського (фермерського) господарства «Гладіатор» з ОСОБА_2 на члена господарства ОСОБА_3 позивач мав можливість отримати документ за наслідками розгляду його заяви.

25. Як убачається із Статуту селянського (фермерського) господарства «Гладіатор» в редакції 2003 року (зареєстрований 11 лютого 2003 року), засновником та головою господарства є ОСОБА_2 Управління господарством здійснює голова, голова організовує роботу господарства, розпоряджається майном.

26. Позивач як засновник та голова селянського (фермерського) господарства «Гладіатор» з 11 лютого 2003 року міг знати про існування державного акта на право постійного користування землею виданого на ім'я ОСОБА_3 та яким користується фермерське господарство.

27. Посилання позивача на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було з'ясовано факт поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом є безпідставним, оскільки з рішення суду першої інстанції убачається, що суд лише констатував, що позивачу та іншим членам господарства стало відомо про існування оскаржуваного рішення та державного акта на право постійного користування землею серії ДП, згідно якого ОСОБА_3 на підставі рішення Синельниківської районної ради від 26 жовтня 2001 року № 1404-23/ХХІІІ, передана у постійне користування земельна ділянка площею 45,33 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради 30 травня 2017 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

28. Оскільки факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду встановлено після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявив клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку залишивши позовну заяву без розгляду.

29. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і не підлягають скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко

Судді: Я. О. Берназюк

М. І. Гриців