Справа № 815/2412/18
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2412/18
УХВАЛА

30 травня 2018 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Тарасишина О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Реєстраційна служба Одеської області", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерства юстиції України, ОСОБА_3, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію від 10.11.2017 року та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Реєстраційна служба Одеської області", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерства юстиції України, ОСОБА_3, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію від 10.11.2017 року та зобов'язання вчинити певні дії.

29.05.2018 р. (вхід. № 15095/18) позивачем через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101.

В обґрунтування заяви зазначено, що 10.11.2017 року державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційна служба Одеської області" Степанчуком Є.Г. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38063464, запис про право власності № 23300675 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси № 2-300/2010 від 06.10.2010 року за ОСОБА_3 було визнано право власності ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1, що складається з приміщень 1-4, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, загальною площею 70 кв. м., в тому числі житловою - 47,9 кв. м., з надвірних споруд - водопровідна шахта 3, ? частина огорож та мостіння. Цим же рішенням ОСОБА_1 було виділено з домоволодіння АДРЕСА_1 в самостійний об'єкт не рухомості ? частину, що складається з приміщень у будинку літ «А» 1-1, 1-2, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, погрібу, загальною площею 79,2 кв. м., в тому числі житловою - 38, 2 кв. м., з надвірних споруд гараж літ «Д», ? частину огорож, мостіння, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0337 га по АДРЕСА_1.

При цьому позивач зазначає, що після набрання рішенням суду законної сили, не отримавши дозволу від ОСОБА_1, ОСОБА_3 провела незаконну реконструкцію, зробила на даху переобладнання, віконні отвори, перегородки, обмеживши позивачу доступ до даху і утворивши зі своєю часткою будинку фактично один об'єкт.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16.02.2017 року у справі № 1512/6795/2012 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_3 привести приміщення горища, розташованого над приміщеннями 1-1, 1-2 основної частини житлового будинку під літерою «А» і над приміщеннями 1-9 прибудови під літерою «А1» в первинний стан станом на 26.11.2010 року, проте ОСОБА_3 від виконання рішення Апеляційного суду Одеської області ухлиляється та не виконує.

Так, в порядку виконання договору про надання правової допомоги № 135/1, звернувшись в інтересах позивача до порталу «Судова влада України» з метою ознайомитись із датою судового засідання у справі, представником позивача було виявлено, що ОСОБА_3 16.05.2018 року подала заяву про роз'яснення рішення суду. Було розпочато провадження по справі № 520/5918/18 у Київському районному суді м. Одеси.

Так, в обґрунтування зазначеної заяви вказано, що ОСОБА_3 не має можливості розпорядитися майном у вигляді будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на власний розсуд у зв'язку із тим, що в судовому рішенні зазначено щодо припинення права спільної часткової власності та зазначено, що ОСОБА_3 належить ? частини будинку, але не вказано чи є її частина окремим об'єктом, після припинення права спільної часткової власності, що підтвердило побоювання ОСОБА_1, щодо намагань ОСОБА_3 провести відчуження нерухомого майна.

Так, на думку позивача, проведено неправомірну реєстрацію права власності із порушенням чинного законодавства та прав позивача.

Крім того, як вказує позивач, з наданих до позову доказів очевидними є ознаки протиправності рішення, державного реєстратора.

У зв'язку з викладеним, на думку позивача, не застосування заходів забезпечення позову буде завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст. 150 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч.1 ст. 154 КАС України).

Забезпечення позову може застосовуватися лише з підстав, визначених статтею 150 КАС України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

З наведеного вбачається, що підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Судом не встановлено будь-яких об'єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, тим більше оскаржуване позивачем рішення державного реєстратора прийняте ще 10.11.2017 року (тобто понад півроку тому).

Наведені позивачем підстави для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єка нерухомого майна 101, не знаходять свого підтвердження на час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Окрім того, у разі забезпечення даного позову шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єка нерухомого майна 101, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин та не відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

Суд также зазначає, що предметом спору у даній справі є визнання протиправності рішення державного реєстратора щодо винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 38063464 від 10.11.2017 року, а не спір про право власності на нерухоме майно а саме: на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101.

Також слід зауважити, що в заяві про роз'яснення рішення суду, ОСОБА_3 просить суд роз'яснити резолютивну частину рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.10.2010 року по цивільній справі № 2-300/2010 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна, в частині того чи є (після припинення права спільною часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1 належна ОСОБА_3 ? частина з надвірними спорудами що складаються з приміщень у будинку літ. «А» 1-4, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, загальною площею 70 кв. м., в тому числі житловою - 47,9 кв. м., за надвірних споруд - водопровідна шахта III, ? частина огорож та мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 0,0337 га в АДРЕСА_1 самостійним об'єктом, тобто рішення, всуперечь, якого на думку позивача було внесено до реєстру дані з Технічного паспорту, виданого ТОВ «Південьжитлобуд» від 06.11.2017 року, які різняться з технічними даними, зазначеними у рішенні суду.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, на даній стадії розгляду справи суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 243, 256, 295, 297 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом застосування забезпечення адміністративного позову, шляхом заборони ОСОБА_3 та будь яким іншим особам вчиняти будь які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України, та може бути оскаржена у відповідності до ст. 295, 297 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Суддя О.М. Тарасишина