Справа № 813/3930/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/12659/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року, ухвалену головуючим суддею Сакалошем В.М. об 11:54 у м. Львові (повний текст складений 28.11.2017 року ) у справі за адміністративним позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування,

встановив:

Заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №3 звернувся з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення в дохід Державного бюджету України 6043 грн. 91 коп. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року позов задоволений.

ФОП ОСОБА_1. оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Державна служба України з безпеки на транспорті не має процесуальної можливості звертатися з позовами про стягнення коштів, що зумовлює набуття заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №3 статусу позивача у даній справі, оскільки зазначене суперечить чинному законодавству та судовій практиці. Зазначає також, що суд односторонньо оцінив наявні у справі докази, надавши перевагу стороні позивача. Крім того, не розглянув клопотання про залучення вантажовідправника - ПП «Гарант», як третьої особи на стороні відповідача, порушивши право відповідача на подальше регресне відшкодування. Вказує апелянт, що судом також не надано правової оцінки покликанням відповідача на ст. 61 Конституції України, де зазначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а це означає, що особа може притягуватися до відповідальності за дії чи бездіяльність, які вчинені нею особисто. Зазначає, що в даному випадку відповідальність повинні нести вантажовідправник та водій. Покликається також на те, що довідка за результатами здійснення габаритно вагового контролю на автомобільній дорозі від 28.04.2017 року не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», оскільки в ній не зазначено часу та місця її складення, тип контролю, який був проведений.

Просить апелянт скасувати постанову і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник апелянта під час апеляційного розгляду підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Прокурор заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.04.2017 року управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області на підставі графіку роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю у Полтавській області на квітень 2017 року проведено перевірку та габаритно-ваговий контроль на автомобільних вагах транспортного засобу, який належить ФОП ОСОБА_1

Встановлено також, що 28.04.2017 року управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області проведено зважування автомобіля НОМЕР_1, який належить ФОП ОСОБА_1, юридична адреса:81123, с.Гамаліївка, Пустомитівський район, Львівська область, в результаті якого встановлено перевищення допустимого навантаження на строєну вісь, що зафіксовано актом №160542 від28.04.2017 року. Акт зважування підписаний водієм перевізника, а результати габаритно-вагового контролю не оскаржені в установленому законом порядку. Зважування транспортних засобів було проведено автомобільною підкладною типу CHEKLODE FREEWE1GH, виробник «CENTRAL WEIGHING», яка пройшла перевірку та повністю відповідає вимогам ГОСТ29329-92, а також свідоцтва про ДМА №34-1372 від 09.08.2007 року що підтверджується свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки №12-07/040 від 29.03.2017 року.

За результатами зважування встановлено перевищення цим транспортним засобом обмежень осьових навантажень, а саме, перевищення нормативно допустимого навантаження строєної осі в 22 тонни, при фактичному навантаженні на строєну вісь в 23,8 тони (акт №160542 від 28.04.2017 року).

Маршрут транспортного засобу марки RENAULT д.н.з. НОМЕР_2, причіп TRAILOR д.н.з. НОМЕР_3, який належить ФОП ОСОБА_1 становив: с.Партизанське м. Львів, а фактично пройдена транспортним засобом відстань склала 1046 км.

На підставі вказаного акту №160542 від 28.04.2017 року управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області був складений розрахунок №160542 від 28.04.2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким за виявлені порушення відповідачу нараховано плату в розмірі 209,20 євро.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що плата за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у сумі 209,20 євро відповідачу нарахована, але не оскаржена ним в судовому порядку та добровільно не сплачена, тому підлягає до стягнення. Судом також враховано, що несплата коштів тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що порушує інтереси держави та є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (надалі - Положення).

Відповідно до п.1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на надземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Пунктом 4 Положення передбачено, що основним завданням Укртрансбезпеки є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Згідно пп.15, 27 п.5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку, територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 року «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки Полтавській області.

Частиною 7 статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», абз.2 п.12 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого Постановою КМУ №1074 від 20.10.2011 року визначено, що орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує виконувати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації Державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Розпорядженням КМУ №1378-р від 16.12.2015 року «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.

Державна служба України з безпеки на транспорті здійснює функції з управління автомобільними дорогами спільного користування та має право вимагати дотримання законодавчих та нормативних актів з питань дорожнього руху.

З огляду на викладене, Укртрансбезпека під час здійснення своїх повноважень діє як суб'єкт владних повноважень, а також є органом наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3.4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року (далі Порядок №1567) державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п.4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно п.3 Порядку №1567 здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою КМУ №879 від 27.06.2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок №879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Відповідно до п.п.4 п.2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м..

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом (окрім зазначених у ч.2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п.16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 року №198перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30від 18.01.2001 року рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно з п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до п.31-1 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у пятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Як вбачається із матеріалів справи, Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області відповідачу нарахована плата за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у сумі 209,20 евро.

Пунктом 27 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Таким чином, сума 209,20 євро станом на 28.04.2017 року за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ, складала 6043,91 грн.

Пунктом 26 Порядку №879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до Державного бюджету.

Відповідно до п.31-1 Порядку №879 перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

Відповідно до п.29 Порядку №879 дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Апеляційний суд зазначає, що покликання апелянта на ст. 61 Конституції України, де зазначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому в даному випадку відповідальність повинні нести вантажовідправник та водій, не заслуговує на увагу, оскільки Порядком № 879 передбачено, що обовязок сплатити плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування покладається на перевізника.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 таку плату добровільно не сплатив та не оскаржив в установленому законом порядку, і представник відповідача визнав це під час апеляційного розгляду, відтак визначена сума (6043,91 грн.) набула статусу заборгованості перед Державним бюджетом України та підлягає стягненню.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що невирішення судом першої інстанції клопотання відповідача про залучення судом першої інстанції вантажовідправника - ПП «Гарант», як третьої особи на стороні відповідача, є підставою для скасування судового рішення, оскільки вони є безпідставними, так як не призвели до неправильного вирішення справи. Апеляційний суд зазначає, що відповідач не позбавлений права для звернення до суду з позовом про відшкодування сплачених коштів з вантажовідправника в порядку цивільного судочинства.

Покликання апелянта на те, що довідка результатів здійснення габаритно вагового контролю на автомобільній дорозі від 28.04.2017 року не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», оскільки в ній не зазначено часу та місця її складення та тип контролю, який було проведено, не береться судом до уваги, оскільки така довідка, правомірність та підставність її видання, не є предметом позову у даній справі.

З приводу покликань апелянта на те, що заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №3 не мав права звертатися до суду з позовом про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, апеляційний суд зазначає, що підставою для пред'явлення позову прокурором в інтересах держави є те, що чинним законодавством України не передбачений механізм примусового стягнення Укртрансбезпекою та її територіальними підрозділами плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у випадку несплати у добровільному порядку (Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року ).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що несплата коштів тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави та є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, у звязку із відсутністю органу, уповноваженого відповідно до вимог чинного законодавства звертатися до суду з позовом про примусове стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, така позовна заява подана прокурором (першим заступником керівника прокуратури) як позивачем.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, оскільки судове рішення першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року у справі № 813/3930/17- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складене 22.05.2018 року