Справа № 2а-8687/09/2270/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

25 травня 2018 року

справа №2а-8687/09/2270/16

адміністративне провадження №К/9901/2772/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2009 року у складі судді Михайлова О. О. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у складі колегії суддів Довгополова О.М., Гудима Л. Я., Святецького В. В. у справі № 2а-8687/09/2270/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Альта» до Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Альта» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 червня 2009 року № /0/4912, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 47 431 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 9 486 грн., з мотивів безпідставності його прийняття.

07 грудня 2009 року постановою Хмельницького окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року, позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з протиправності спірного податкового повідомлення-рішення внаслідок не доведення податковим органом складу податкових правопорушень та розміру податкового зобов'язання належними і допустимими доказами.

14 січня 2014 року відповідачем подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій він, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме положень пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», доводить правомірність своїх дій та просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

17 січня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження та витребувано з Хмельницького окружного адміністративного суду справу № 2а-8687/09/2270/16 (суддя Бившева Л. І.).

10 січня 2018 року матеріали касаційної скарги передано до Верховного Суду.

11 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду матеріали касаційної скарги прийнято до провадження та повторно витребувано справу із суду першої інстанції.

25 січня 2018 року справа № 2а-8687/09/2270/16 надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що податковим органом проведена документальна планова виїзна перевірка платника податків з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року, за результатами якої складено акт перевірки від 13 травня 2009 року № 4339/23-4/31412762 (далі - акт перевірки).

17 червня 2009 року на підставі акта перевірки та згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків

перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ (далі - Закон № 2181) податковим органом винесено спірне податкове повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням № /0/4912 за порушення пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1, підпункту 5.3.9, пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94 визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 47 431 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 9 486 грн. на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181-III.

За змістом акта перевірки склад податкового правопорушення доводиться висновком податкового органу про завищення Товариством доходу за 2007-2008 роки на загальну суму 1 470 956 грн., та завищенням валових витрат у цей же період на загальну суму 3 340 265 грн., внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток у сумі 51 364 грн. в тому числі по періодах за 2008 рік у розмірі 51 364 грн.

Висновок про неправомірне формування доходів та витрат, які вплинули на визначення розміру податкового зобов'язання з податку на прибуток, доводяться податковим органом твердженням про нереальність операцій з придбання і продажу склобою пляшок, непідтвердженням первинними документами податкового та бухгалтерського обліку витрат за отримання юридичних послуг, а також безпідставним віднесенням до складу «інших витрат» розміру сплачених за договором кредиту відсотків та курсової різниці.

Судами попередніх інстанцій за наслідком судового розгляду встановлено, що операції з придбання і продажу пляшок мали безтоварний характер, витрати на отримання юридичних послуг не є документально підтвердженими. Але з наявних в матеріалах справи доказів, неможливо визначити, в якому розмірі позивачу визначено податкове зобов'язання (з врахуванням штрафних санкцій) окремо по кожному епізоду. Не містить таких відомостей і акт перевірки.

Судом апеляційної інстанції на виконання вимог частини 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України з метою з'ясування всіх обставин, 27 листопада 2013 року надіслано запит про надання розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 17 червня 2009 року № /0/4912, окремо за кожним із зазначених епізодів. Запит отримано 4 грудня 2013 року. На виконання запиту інформацію не надано.

Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій, та доведення складу податкового правопорушення за всіма групами спірних операцій, що не є предметом касаційного перегляду.

Положеннями пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94 «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено склад валового доходу та витрат, які враховуються для визначення бази оподаткування податком на прибуток підприємств.

За змістом пункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94 не належать до складу витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Оцінюючи спірні господарські операції суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали на помилковість висновків податкового органу щодо безпідставного віднесення до складу «інших витрат», витрат, понесених у зв'язку з погашенням відсотків і курсової різниці за кредитним договором, оскільки такі витрати пов'язані із веденням господарської діяльності Товариства, і підлягають віднесенню до складу витрат на підставі пункту 5.5.1 пункту 5.5 Закону № 334/94.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до частин першої та другої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною четвертою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Верховний Суд зазначає, що судами попередніх інстанцій здійснено допит свідків, дослідження документів, а також витребування від податкового органу розрахунку до податкового повідомлення-рішення, натомість відповідачем не виконаний свій обов'язок щодо надання належних і допустимих доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов'язання та його розміру.

Податкове повідомлення-рішення, наявне у матеріалах справи, не відповідає вимогам пунктів 4.2.2 та 6.2 Закону № 2181 і містить іншу суму податкового зобов'язання ніж та, яка визначена за результатами перевірки.

Відсутність розрахунку до податкового повідомлення-рішення за спірними операціями у розрізі окремих операцій за таких обставин свідчить про недоведеність податковим органом складу податкового правопорушення та, відповідно, протиправність спірного податкового повідомлення-рішення від 17 червня 2009 року № /0/4912.

Суд визнає, що судами попередніх інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Хмельницькому залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у справі № 2а-8687/09/2270/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер