Справа № 826/2685/18
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 травня 2018 року № 826/2685/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) до Державної служби геології та надр України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Спільне підприємство «Бориславська нафтова компанія» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) (далі - позивач) до Державної служби геології та надр України (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні розгляду заяви Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» (в формі товариства з обмеженою відповідальністю) з доданими документами на продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року (переоформлено) на користування надрами Стинавського родовища; зобов'язати відповідача розглянути заяву Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» (в формі товариства з обмеженою відповідальністю) з доданими документами на продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року (переоформлено) на користування надрами Стинавського родовища, прийнявши за наслідками такого розгляду наказ з урахуванням принципу мовчазної згоди, встановленого частиною шостою статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності»; встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом подання відповідачем у встановлений судом строк звіту про виконання судового рішення; витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач вчасно відповідно до Кодексу України про надра, Закону України «Про нафту і газ», Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року № 615 (далі - Порядок № 615) у редакціях чинних на дату такого звернення, звернувся до відповідача з необхідним пакетом документів на продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року на користування надрами, проте відповідач не здійснив дій, передбачених Порядком № 615 щодо вчасного розгляду заяви позивача на продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року на користування надрами та прийняття рішення у формі наказу за наслідками її розгляду, а також не видав бланк спеціального дозволу з продовженим строком дії. Також позивач зазначив, що з урахуванням принципу мовчазної згоди з 05.12.2017 року фактично набув право на користування надрами Стинавського родовища.

Відповідач в наданому письмовому відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує, мотивуючи тим, що відповідач своєчасно направив копії пакету документів на погодження продовження строку дії спецдозволу до Міністерства екології та природних ресурсів України (Мінприроди) листом від 28.02.2018 року №5/4-11/1598-18 надіслав наказ від 14.02.2018 року №58 про відмову у погодженні продовження дії спецдозволу, у відповідача наявні дискреційні повноваження, до спірних правовідносин неможливо застосування принципу мовчазної згоди.

Розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Спільне підприємство «Бориславська нафтова компанія» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) здійснювало видобуток вуглеводнів зі Стинавського родовища на підставі спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року на користування надрами, виданого Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, та гірничого відводу, що засвідчується безстроковим Актом про надання гірничого відводу від 27.04.1999 року, виданим Комітетом по нагляду за охороною праці України Міністерства праці та соціальної політики.

З огляду на закінчення строку дії спецдозволу, позивач відповідно до вимог пункту 14 Порядку №615, згідно з яким для продовження строку дії дозволу на видобування корисних копалин надрокористувач подає органу з питань надання дозволу заяву на видобування корисних копалин не пізніше ніж за шість місяців, 17.07.2017 року звернувся до Держгеонадра з заявою від 14.07.2017 року № 1-17/335 (вх. №12297/02/12-17 від 17.07.2017 року) на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами №1211 від 20.01.1998 року.

Листом Держгеонадра від 18.09.2017 року № 20914/03/12-17 зазначену заяву було повернуто позивачу, з посиланням на невідповідність документів Додатку 1 до Порядку №615 (відсутність географічних координат кутових точок ділянки надр на планах підрахунку запасів корисної копалини).

Позивач 05.10.2017 року повторно звернувся до Держгеонадра із уточненою заявою від 04.10.2017 року №1-17/453 (вх. № 16728/02/12-17 від 05.10.2017 року) на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами №1211 від 20.01.1998 року на наступні 20 років.

Позивач, починаючи з 00 год. 00 хв. 20.01.2018 року, припинив видобуток вуглеводнів на Стинавському родовищі з введенням його в тимчасову консервацію до отримання рішення відповідача щодо продовження строку дії спецдозволу, про що видано відповідний Наказ від 19.01.2018 року № 3а-2018 «Про тимчасове припинення користування надрами Стинавського родовища».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача з необґрунтованого нездійснення розгляду заяви позивача на продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року на користування надрами, останній звернувся до суду з даним позовом.

Листом Держгеонадра від 16.03.2018 року вих.№4488/13/12-18 заяву від 04.10.2017 року №1-17/453 повернуто позивачу у зв'язку з відмовою Мінприроди у наданні погодження надання надр у користування.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 р. № 1174 (далі - Положення №1174), Державна служба геології та надр України (Держгеонадра) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Підпунктом 11 пункту 4 Положення №1174 встановлено, що Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань здійснює переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), внесення до них змін та видачу дублікатів, продовжує строк дії спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами).

Частиною 8 статті 16 Кодексу України про надра передбачено, що переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення, здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року № 615 затверджено порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами.

Зазначений порядок регулює питання надання спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначає процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін (пункт 1 Порядку № 615).

Пунктом 4 Порядку №615 регламентовано, що дозвіл на видобування корисних копалин (промислову розробку їх родовищ) надається після проведення експертизи та оцінки розвіданих запасів корисних копалин в установленому порядку чи апробації прогнозних (перспективних) ресурсів корисних копалин місцевого значення ДКЗ за умови подальшого затвердження нею таких запасів.

Згідно із абзацом шостим пункту 14 Порядку №615 для продовження строку дії дозволу користувач подає ті ж документи, що і для отримання дозволу без проведення аукціону. Для отримання дозволу без проведення аукціону заявник подає органові з питань надання дозволу заяву з документами, зазначеними у додатку 1 до Порядку №615 (пункт 8 Порядку).

Позивач, на виконання зазначених нормативних вимог, 17.07.2017 року звернувся до відповідача із заявою від 14.07.2017 року № 1-17/335 (вх. №12297/02/12-17 від 17.07.2017 року) на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами №1211 від 20.01.1998 року.

Листом Держгеонадра від 18.09.2017 року № 20914/03/12-17 повернуто заяву позивачу, з посиланням на невідповідність документів Додатку 1 до Порядку №615 (відсутність географічних координат кутових точок ділянки надр на планах підрахунку запасів корисної копалини).

Водночас, матеріали справи свідчать про те, що на підрахункових планах запасів Вигодських та Нижньоменілітових відкладів Стинавського родовища було нанесено кутові точки ділянки надр, географічні координати яких було зазначено в каталозі географічних координат кутових точок Стинавського родовища (додатки №№8,9 до зазначеної заяви). Таким чином, посилання відповідача на невідповідність документів Додатку 1 є необґрунтованими.

Вважаючи, що заява від 14.07.2017 року № 1-17/335 на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами №1211 від 20.01.1998 року разом із пакетом документів були повернуті відповідачем незаконно, позивачем було додатково нанесено географічні координати на підрахункові плани запасів Вигодських та Нижньоменілітових відкладів Стинавського родовища та 05.10.2017 року надано Держгеонадра уточнену заяву від 04.10.2017 року №1-17/453 (вх. № 16728/02/12-17 від 05.10.2017 року) на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами №1211 від 20.01.1998 року на наступні 20 років.

Матеріалами справи підтверджено, що разом із уточненою заявою від 04.10.2017 року №1-17/453 на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами №1211 від 20.01.1998 року, позивач надав відповідачу повний пакет документів, перелік яких передбачений Додатком 1 до Порядку №615, а саме: копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Серія А01 №207430, копію довідки ЄДРПОУ АБ №485223, оригінал пояснювальної записки щодо продовження строку дії Спецдозволу на користування надрами Стинавського родовища №1211 від 20.01.1998 року, копію Протоколу засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України №3354 від 23 квітня 2015 року, оригінал Каталогу географічних координат кутових точок Стинавського родовища із зазначенням її площі, оригінал Оглядової карти Стинавського родовища М 1:25000, оригінал Ситуаційного плану Стинавського родовища з нанесеними межами площі видобування та географічними координатами її кутових точок М 1:25000, оригінал Підрахункового плану вигодських відкладів Стинавського родовища на топографічній основі М 1:25000, оригінал Підрахункового плану нижньоменілітових відкладів Стинавського родовища на топографічній основі М 1:25000, оригінал Структурної карти покрівлі еоценових відкладів Стинавського родовища М 1:25000, оригінал Геологічного розрізу по лінії І-І з межами категорій запасів М 1:25000, оригінал Геологічного розрізу по лінії ІІ-ІІ з межами категорій запасів М 1:25000, оригінали Умовних позначень - 1 прим. на 1 арк., оригінал Експертного висновку Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» від 02.08.2017 року № 148 про проведення державної геологічної експертизи для продовження терміну дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року на користування надрами Стинавського родовища.

Відповідно до пункту Порядку № 615 Держгеонадра продовжує строк дії дозволів за умови надання позитивного висновку спеціалізованим державним геологічним підприємством, установою, організацією, що належать до сфери управління органу з питань надання дозволу, за результатами проведення державної експертизи звітів щодо результатів геологічного вивчення надр, а також інших геологічних матеріалів.

В матеріалах справи міститься Експертний висновок від 02.08.2017 року № 148, наданий Державним геофізичним підприємством «Укргеофізика» з рекомендацією погодитись з заявою надрокористувача (СП «БНК») щодо необхідності продовження терміну дії спеціального дозволу.

Органом з питань надання дозволу погоджується продовження строку дії дозволу на всі види користування надрами з Мінприроди у порядку, визначеному пунктом 9 цього Порядку (абзац 7 пункту 14 Порядку №615).

Абзацом 7 пункту 9 Порядку №615 встановлено, що для здійснення погодження орган, який видає дозвіл, не пізніше ніж протягом шести робочих днів з дати реєстрації документів надсилає їх копії у паперовому або електронному (шляхом сканування) вигляді органам, зазначеним в абзацах другому - четвертому цього пункту, та встановлює строк розгляду зазначених документів.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач у встановлений законодавством строк направив до Мінприроди уточнену заяву і копії документів (лист від 13.10.2017 року №22911/03/12-17) для надання погодження на продовження строку дії дозволу позивачу.

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Порядку №615 у разі ненадання Мінприроди погодження протягом 30-денного строку вважається, що надання дозволу ним погоджено.

Враховуючи вищенаведені норми права, 13.11.2017 року закінчився 30-денний строк на очікування відповідачем погодження Мінприроди, з 14.11.2017 року вважалося, що Мінприроди погодило надання дозволу.

Відповідно до вимог абзацу чотирнадцятого пункту 14 Порядку №615, рішення про продовження строку дії дозволу приймається органом з питань надання дозволу протягом 45 днів після надходження документів у повному обсязі.

Згідно з пунктом 25 Порядку №615, про надання, продовження строку дії, зупинення, поновлення, переоформлення, видачу дубліката, анулювання дозволу та внесення змін до нього орган з питань надання дозволу видає наказ, а Рада міністрів Автономної Республіки Крим - розпорядження.

Проте, відповідачем не прийнято рішення у формі наказу про продовження або про відмову в продовженні строку дії спеціальних дозволів. Лист Відповідача від 18.09.2017 року №20914/03/12-17, яким Позивачу повернуто первинну Заяву від 14.07.2017 року № 1-17/335 з доданими до неї документами на продовження строку дії спецдозволу та Лист Відповідача від 16.03.2018 року №4488/03/12-18, яким Позивачу повернуто уточнену Заяву від 04.10.2017 року №1-17/453 на продовження строку дії спецдозволу на користування надрами №1211 від 20.01.1998 року, не можуть вважатись належною формою реалізації повноважень Відповідача в розумінні вимог п. 25 Порядку №615.

Враховуючи, що позивачем 05.10.017 року подано відповідачу повний пакет документів, необхідний для продовження дії спеціального дозволу, відповідач протягом 45 днів після надходження документів у повному обсязі (до 20.11.2017 року) безпідставно не прийняв і не надіслав позивачу відповідного рішення про продовження строку дії спецдозволу або відмови у такому продовженні, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не здійсненні розгляду заяви позивача з доданими документами на продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року на користування надрами Стинавського родовища, підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідача розглянути заяву позивача на продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року на користування надрами, прийнявши за наслідками такого розгляду рішення з урахуванням принципу «мовчазної згоди», суд зазначає наступне.

Абзацом четвертим пункту 1 Порядку №615 закріплено, що видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Згідно з абзацом десятим частини першої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Відповідно до частини шостої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» у разі, якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Копія заяви (опису прийнятих документів) з відміткою про дату їх прийняття є підтвердженням подачі заяви та документів державному адміністратору або дозвільному органу. Днем видачі документа дозвільного характеру вважається останній день строку розгляду заяви дозвільним органом, передбаченого законом.

Згідно з положеннями Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» спеціальні дозволи на користування надрами у межах конкретних ділянок віднесено до документів дозвільного характеру.

Абзацом сьомим частини п'ятої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено, що письмове повідомлення дозвільного органу про відмову у видачі документа дозвільного характеру надається суб'єкту господарювання особисто або надсилається поштовим відправленням з описом вкладення або у випадках, передбачених законом, - в електронній формі за допомогою засобів телекомунікацій із зазначенням передбачених законом підстав для такої відмови у строк, встановлений для видачі документа дозвільного характеру.

Разом з тим, відповідно до змісту статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З системного аналізу вказаних норм статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду; законодавством передбачено право суду з метою ефективного захисту порушеного права позивача зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, як дискреційні повноваження слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5 передбачено, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. Дискреційні повноваження мають такі ознаки:

1) дозволяють органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) на власний розсуд оцінювати юридичний факт (фактичний склад), внаслідок чого можуть виникати, змінюватись або припинятись правовідносини;

2) дозволяють на власний розсуд обирати одну із декількох запропонованих у нормативно-правовому акті, проекті нормативно-правового акта форм реагування на цей юридичний факт;

3) надають можливість органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) на власний розсуд вибирати міру публічно-правового впливу щодо фізичних та юридичних осіб, його вид, розмір, спосіб реалізації;

4) дозволяють органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) обрати форму реалізації своїх повноважень - видання нормативного або індивідуально-правового акта, вчинення (утримання від вчинення) адміністративної дії;

5) наділяють орган (особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) правом повністю або частково визначати порядок здійснення юридично значущих дій, у тому числі строк та послідовність їх здійснення;

6) надають можливість органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) на власний розсуд визначати спосіб виконання управлінського рішення, у тому числі передавати виконання прийнятого рішення підлеглим особам, іншим органам державної влади та місцевого самоврядування, встановлювати строки і процедуру виконання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено те, що ним досліджувались та оцінювались документи, які надав позивач для продовження строку дії дозвільного документу, оскільки жодного рішення відносно заяви позивача не прийнято.

Приймаючи до уваги, що позивачем 05.10.2017 року подано відповідачу заяву на продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року на користування надрами з повним встановленим Додатком 1 до Порядку №615 пакетом документів, відповідачем з врахуванням приписів абзацу 10 пункту 9 Порядку №615 було отримано погодження на надання надр у користування від Мінприроди, позивач є власником чинного гірничого відводу, відсутні передбачені пунктом 15 Порядку №615 підстави відмови надрокористувачу у продовженні строку дії дозволу, суд доходить висновку, що у відповідача не існувало альтернативних правомірних управлінських рішень, відповідач мав повноваження лише на прийняття рішення про продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року на користування надрами.

Згідно з абзацом 5 пункту 7 Порядку №615 дозвіл надається на строк, визначений заявником, але не більш як на 20 років - на видобування корисних копалин. Строк продовження дії дозволу не може перевищувати строки, передбачені пунктом 7 цього Порядку (абзац 12 пункту 14 пункту Порядку №615). Предметом заяви позивача, зареєстрованої відповідачем 05.10.2017 є продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року на користування надрами Стинавського родовища для видобування корисних копалин строком на наступні 20 років.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до частини 6 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» з 05.12.2017 року (20.11.2017 року (останній день для прийняття рішення відповідачем за заявою про продовження строку дії спецдозволу) + 10 робочих днів) фактично набув право на користування надрами Стинавського родовища. При цьому, днем видачі спеціального дозволу на користування надрами відповідного родовища, в розумінні частини 6 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», є останній день строку, передбаченого законодавством на розгляд заяви дозвільним органом - 20.11.2017 року, а строк продовження дії дозволу - не більш як на 20 років з дати припинення строку дії відповідного спеціального дозволу, тобто до 20.01.2038 року (дата закінчення строку дії спецдозволу №1211 від 20.01.1998 року припадала на 20.01.2018 року).

За наведених вище обставин, суд вважає за необхідне визначити спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача розглянути заяву позивача з доданими документами на продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року на користування надрами, прийнявши за наслідками такого розгляду наказ з урахуванням принципу мовчазної згоди, встановленого частиною шостою статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні спору слід також звернутись до практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), і зважаючи на те, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ як джерело права.

В контексті практики вказаного суду, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема, щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

У пункті 75 Рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) суд зазначив, що засіб захисту «має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення «Айдин (Aydin) проти Туреччини» від 22 вересня 1997 року, Звіти 1997-VI, сс. 1895-96, параграф 103 та «Кайя (Kaya) проти Туреччини» від 19 лютого 1998 року, звіти 1998-I, сс. 329-30, параграф 106)».

У пунктах 70 та 71 Рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу «державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються».

Крім того, відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», слід врахувати позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 22.03.2018 року у справі №823/795/17 (адміністративне провадження №К/9901/2159/17), від 20.03.2018 року у справі №820/4554/17 (адміністративне провадження №К/9901/1/18), від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14, від 16.09.2015 року у справі №826/4418/14.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування правомірності своєї бездіяльності з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3524,00 грн. (платіжне доручення від 24.01.2018 року №65). Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, то на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 3524,00 грн.

Позивач просив суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення. Відповідно до частини 1статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. На підставі наведеної норми та з урахуванням клопотання позивача суд встановлює судовий контроль за виконанням рішенням суду шляхом зобов'язання відповідача подати звіт про виконання рішення протягом тридцяти з дня набрання цього рішення законної сили.

Керуючись статтями 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Державної служби геології та надр України, яка полягає у нездійсненні розгляду заяви Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» (в формі товариства з обмеженою відповідальністю) з доданими документами на продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року (переоформлено) на користування надрами Стинавського родовища.

Зобов'язати Державну службу геології та надр України розглянути заяву Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» (в формі товариства з обмеженою відповідальністю) з доданими документами на продовження строку дії спеціального дозволу №1211 від 20.01.1998 року (переоформлено) на користування надрами Стинавського родовища, прийнявши за наслідками такого розгляду наказ з урахуванням принципу мовчазної згоди, встановленого частиною шостою статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Присудити на користь Спільного підприємства «Бориславська нафтова компанія» (у формі товариства з обмеженою відповідальністю) (вул. Шкільна, 28А, м. Борислав, Львівська область, 82300, Код ) сплачений ним судовий збір у розмірі 3524,00 грн. (три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби геології та надр України (вул. А.Цедіка, 16, м. Київ, 03680, )

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання Державної служби геології та надр України подати у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіту про виконання рішення суду.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов