Справа № 826/22100/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року м. Київ № 826/22100/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість плюс»
додержавної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2015 №,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерухомість плюс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.04.2015 №.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, на яких ґрунтуються оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентом є реальними, що підтверджується, за твердженнями позивача, належним чином оформленою первинною документацією.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розгляд справи здійснено у письмовому провадженні, відповідно до приписів частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість плюс» щодо дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С. Компані Груп» за період з 01.08.2014 по 30.09.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Нерухомість плюс» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 501073 грн., в тому числі за серпень 2014 року - 423174 грн. та за вересень 2014 року -77899 грн.

За наслідком перевірки державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 16.02.2015 №520/26-58-22-02-18/37249925 та прийнято податкове повідомлення рішення від 10.04.2015 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 97374,00 грн., з яких 77899 грн. за основним платежем та 19475 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 у справі №К/800/18945/14, від 01.03.2016 у справі №К/800/66709/14, від 24.02.2016 у справі №К/800/5891/15 та від 03.03.2016 у справі №К/800/21974/14.

Як вбачається зі змісту акту перевірки державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16.02.2015 №520/26-58-22-02-18/37249925, висновки щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Нерухомість плюс» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С. Компані Груп» при виконанні договору від 01.08.2014 №01/08-НТ/П про надання маркетингових послуг.

Зокрема, в акті перевірки 16.02.2015 №520/26-58-22-02-18/37249925, контролюючий орган посилається на аналіз податкової інформації, наявної в базі АІС «Податковий блок», відповідно до якої встановлено, що схема руху товару від постачальників товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С. Компані Груп» за відповідний період до перевіряємового підприємства, згідно якої вбачаються правові взаємовідносини з суб'єктами господарювання без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків.

Так, контролюючий орган зазначає, що товариство з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С. Компані Груп» не могло поставляти імпортні товари товариству з обмеженою відповідальністю «Нерухоість плюс», оскільки згідно АРМ «Митниця» товари з відповідними кодами УКТ ЗЕД зазначеним контрагентом позивача не отримувались на протязі 2014 року.

За результатами аналізу системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів встановлено, що основним постачальником (24% від суми податкового кредиту) було товариство з обмеженою відповідальністю «Крокус Трейд» та згідно з АРМ «Митниця», товар з відповідними кодами УКТ ЗЕД на протязі 2014 року не отримувало, отже, зазначене товариство не могло поставляти імпорті товари товариству з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С. Компані Груп».

Поряд з цим, контролюючий орган посилається на акт перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус Трейд» від 30.01.2015 №49/26-57-22-01-10/38760975, складений державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби умісті Києві, відповідно до якого встановлено завищення податкових зобов'язань по взаємовідносинам зазначеного товариства з контрагентами.

З огляду на вищевказане, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, слід зазначити, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх.

Контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку. З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом з урахуванням умов спірних правовідносин.

Так, у відповідності до наявних у матеріалах справи доказів, фінансово-господарські операції позивача (замовник) та товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С. Компані Груп» (виконавець) ґрунтувались на договорі про надання маркетингових послуг від 01.08.2014 №01/08-НТ/П.

Аналізуючи умови договору від 01.08.2014 №01/08-НТ/П та надану до нього позивачем первинну документацію, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного Договору виконавець зобов'язується за завданням замовника надавати маркетингові послуги, перелік яких в кожному окремому випадку погоджується сторонами шляхом підписання додатку до даного Договору, а замовник зобов'язаний сплатити за надані виконавцем послуги погоджену сторонами плату в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

Як вбачається з пункту 2.1., згідно з цим Договором, замовник доручає, а виконавець зобов'язується надавати послуги згідно погоджених сторонами Додатків до даного Договору.

Суд зазначає, що позивачем не надано до суду жодних оформлених додатків до договору від 01.08.2014 №01/08-НТ/П чи завдань, в яких би містилась інформація щодо обсягів замовлених послуг.

Відповідно до пункту 2.4 Договору за результатами надання послуг замовник має отримати інформацію у вигляді звіту, який буде містити інформацію стосовно наступного:

- переваги та недоліки конкретного товару та ринку збуту;

- можливість зниження фінансових ризиків;

- визначення становлення існуючих і потенційних покупців;

- оцінка змін у зовнішньому середовищі,

- координування ринку і товарної стратегії;

- оцінка власної діяльності ;

- поліпшення ефективності ринкової діяльності.

Разом з тим, а ні до перевірки, а ні до суду, уповноваженими особами товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість плюс» вказаний в пункті 2.4 Договору звіт наданий не був.

При цьому, згідно наявних у матеріалах справи актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.09.2014 №1 та від 30.09.2014 №2, не вбачається за можливе встановити детальний перелік маркетингових послуг, які надавалися за вказаним договором від 01.08.2014.

Необхідно наголосити, що ані договір, ані надані акти здачі-прийняття робіт не містять конкретних завдань, а містять лише загальний зміст послуг. Інші документи, зокрема: звіти щодо наданих послуг, результати досліджень, матеріали досліджень, перелік працівників виконавців, які були залучені до досліджень, документи на підтвердження надання маркетингових послуг, тощо, - тобто, які б дали можливість встановити взаємозв'язок між вартістю послуг та обсягом наданих послуг не надавалися.

Відповідно до пункту 5.1 Договору загальна вартість послуг складається із вартості проведених для замовника досліджень, які здійснюються виконавцем протягом календарного року та становить 467391,00 грн., Згідно пункту 5.2 замовник сплачує 70 % від загальної вартості послуг у якості передоплати, що становить 327173,70 грн. протягом трьох банківських днів після підписання даного договору.

Доказів виконання відповідних умов договору, позивачем суду також не надано.

Таким чином, під час розгляду справи не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Відповідно до наявних в матеріалах доказів, за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення операцій.

Суд акцентує увагу, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Отже, якщо певна господарська операція не відбулася, визначення податкового кредиту є безпідставним і ПДВ не підлягає відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у позивача податкових накладних, а також доказів сплати контрагенту вартості товару з податком на додану вартість.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 19.02.2014 р. №К/800/12613.

Проте, в межах даного спору судом не встановлено реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Е.М. Компані Груп» з виконання вимог укладено договору про надання маркетингових послуг від 01.08.2014 №01/08-НТ/П, оскільки суду не надано належних первинних та бухгалтерських документів, які б посвідчували фактичне надання таких послуг.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод, відповідно при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Згідно з частиною першою статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 1460,61 грн., з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі у розмірі 486,87 грн. (1947,48грн. - 1460,61 грн.).

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити повністю.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість плюс» () на користь Державного бюджету України (розрахунковий рахунок ГУ ДКСУ в місті Києві №4007, МФО 820019, код отримувача 38004897) судовий збір у розмірі 486,87 грн. (чотириста вісімдесят шість гривень 87 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.