Справа № 802/362/14-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року

Київ

справа №802/362/14-а

касаційне провадження №К/9901/2715/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.02.2014 (суддя Богоніс М.Б.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 (головуючий суддя - Білоус О.В., судді: Курко О.П., Сторчак В.Ю.) у справі № 802/362/14-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Південьзахідшляхбуд» до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Південьзахідшляхбуд» звернулось до суду з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.01.2014 № .

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 28.02.2014 адміністративний позов задовольнив повністю. При цьому стягнув з Державного бюджету України на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 грн. шляхом їх безспірного списання органами Державної казначейської служби України з рахунків Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області; стягнув з Державного бюджету України судовий збір у сумі 4384,80 грн. шляхом його безспірного списання органами Державної казначейської служби України з рахунків Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області.

Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21.05.2014 залишив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.02.2014 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Вінницькій області оскаржила їх в касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.02.2014, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування своїх вимог Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Вінницькій області посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 198.1 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 159, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, зазначає, що судовими інстанціями не повно з'ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Вінницькій області проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вест-буд дорожнє будівництво» за червень 2012 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Д» за червень, липень, серпень (додатково) 2012 року, результати якої оформлено актом від 30.09.2013 № 586/22-03/03449841.

На підставі вказаного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.10.2013 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 720067,00 грн. за основним платежем та 360034,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

01.11.2013 Публічним акціонерним товариством «Південьзахідшляхбуд» подано скаргу на зазначений акт індивідуальної дії до Головного управління Міндоходів у Вінницькій області, яку органом доходів і зборів задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.10.2013 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 557632,00 грн. за основним платежем та 278816,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Під час розгляду скарги також здійснено позапланову невиїзну документальну перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вест-буд дорожнє будівництво» за червень 2012 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Д» за червень, липень 2012 року, що стали предметом оскарження, за результатами якої складено акт від 12.12.2013 № 1211/2201/03449841.

За її наслідками відповідач дійшов висновку про порушення Публічним акціонерним товариством «Південьзахідшляхбуд» вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на неправомірне включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Д» за фіктивними операціями з придбання нафтопродуктів, паливно-мастильних матеріалів тощо.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на недоліки представлених на перевірку первинних документів, зокрема товарно-транспортних накладних, а також на результати контрольного заходу щодо постачальника позивача, де зазначено про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Д» складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, устаткування та трудових ресурсів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.01.2014 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 162435,00 грн. за основним платежем та 81218,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій судові інстанції встановили, що вони є реальними та підтверджуються долученими Публічним акціонерним товариством «Південьзахідшляхбуд» до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: видаткових накладних; податкових накладних; платіжних доручень; товаро-транспортних накладних.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб'єкта господарювання, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення Публічним акціонерним товариством «Південьзахідшляхбуд» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про необ'єктивність твердження контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за здійсненими з Товариством з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Д» господарськими операціями ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Однак, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції, не врахував, що за правилами частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з частиною першою статті 25 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції).

Безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання казначейством та його територіальними управліннями рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів (пункт 2 зазначеного Порядку).

Абзацом третім пункту 26 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції), передбачено, що судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету. В разі коли у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів зазначений код не передбачений або за таким кодом до кінця бюджетного періоду сума бюджетних асигнувань менша, ніж сума списання, або відсутні відкриті асигнування, безспірне списання судових витрат, штрафів здійснюється за кодом економічної класифікації видатків бюджету, за яким здійснюється стягнення коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів.

Враховуючи те, що за правилами Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державної казначейської служби України, рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, в частині стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат з Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання органами Державної казначейської служби України з рахунків Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Крім того, згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (в редакції, чинній на час звернення 06.02.2014 з позовом до суду) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 № 719-VII встановлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1218,00 грн.

Враховуючи розмір заявлених майнових вимог (243653,00 грн.), позивачу в даному випадку при зверненні до адміністративного суду із майновим позовом слід було сплатити 4872,00 грн.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (в редакції, чинній на час звернення 06.02.2014 з позовом до суду) під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду сплачено згідно з платіжним дорученням від 13.01.2014 № 2017 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Утім, з огляду на те, що на час прийняття Вінницьким окружним адміністративним судом постанови від 28.02.2014 органи доходів і зборів згідно з пунктом 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» 08.07.2011 № 3674-VI звільнялись від сплати судового збору, в суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення судового збору в сумі 4384,80 грн. (4872,00 грн. - 487,20 грн.) шляхом його безспірного списання органами Державної казначейської служби України з рахунків Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином, оскільки суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень не допустили порушень норм процесуального права, а неправильне застосування норм матеріального права не призвело до ухвалення неправильного судового рішення по суті, а мало наслідком лише обрання неправильного способу стягнення судових витрат, вказані судові рішення слід у цій частині змінити та скасувати.

Керуючись статтями 341, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.02.2014 у справі №802/362/14-а змінити, виклавши абзац третій її резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Південьзахідшляхбуд» понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.)».

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.02.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 у справі №802/362/14-а в частині стягнення з Державного бюджету України судового збору в сумі 4384,80 грн. шляхом його безспірного списання органами Державної казначейської служби України з рахунків Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області скасувати.

В іншій частині постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.02.2014 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 у справі № 802/362/14-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк