Справа № 826/6870/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

29 травня 2018 року № 826/6870/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до1. Міністерства оборони України; 2. Київського міського військового комісаріату
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі відповідач-1/ МОУ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач-2/ Київський МВК), в якій просить суд:
- визнати протиправними дії відповідачів щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 60-місячного грошового забезпечення відповідно ст. 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати відповідачів провести призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно ст. 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 60-місячного грошового забезпечення на момент встановлення І групи інвалідності за аналогічною посадою , що він займав на момент звільнення , з урахуванням усіх видів грошового забезпечення , які мають постійний характер відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , з урахуванням висновків суду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.05.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позов.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачами протиправно відмовлено в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення інвалідності від поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із участю в бойових діях на території інших держав.
Відповідач-1 проти позову заперечував, посилаючись на те, що інвалідність позивачу встановлена через більш ніж 20 років з моменту звільнення зі служби , відтак, підстав виплати одноразової грошової допомоги позивачу не має.
Відповідачем-2 у встановлений судом строк відзиву не подано.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
Згідно витягу з особової справи №4653 майор ОСОБА_1 проходив службу в Республіці Афганістан з вересня 1983 року по вересень 1985 року.
Відповідно довідки ВЧ Польова пошта № НОМЕР_1 від 18.09.1985 №658, виданої ОСОБА_1 , останній знаходився у складі радянській військ в Афганістані з 08.09.1983 по 20.09.1985.
З довідки ВЧ Польова пошта №52679 від 08.09.1984 №127 вбачається, що ОСОБА_1 виконуючи інтернаціональний обов`язок на території Афганістану, приймаючи участь в бойових діях 12.09.1984 отримав контузію легкого ступеня, лікування проводилось в медпункті військової частини.
Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 18.05.2010 №471, підтверджено наявність у ОСОБА_1 захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно довідки до акта МСЕК від 08.04.2011 №310775, ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності з 06.04.2011, причина інвалідності мінно-вибухова травма/контузія, пов`язані з участю в бойових діях при перебуванні на території інших країн.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою від 14.02.2018 про виплату одноразової грошової дороги, у зв`язку із встановлення І групи інвалідності.
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 28.02.2018 №3/6/595 позивача повідомлено про пере направлення його звернення , що надійшло до Міністерства оборони України, для розгляду та надання відповіді Військовому комісару Київського МВК.
Поряд з цим, листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.02.2018 повідомлено ОСОБА_1 , що чинним законодавством передбачена виплата одноразової допомоги тільки особам, звільненим з військової служби після 10.05.2006 та 01.01.2007.
Позивач, вважаючи таку відмову у виплаті протиправною, а своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності порушеним, звернувся з даним позовом до суду.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992.
Відповідно до статті 41 Про військовий обов`язок і військову службу виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Відповідно до положень частини 2 статті 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Також в статті другій Закону визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до положень підпункту 2 пункту1 статті 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з частиною першою України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (підпункт 4 частини другої статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей).
Відмовляючи в нарахуванні та призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, відповідач обґрунтував свою відмову виключно приписами Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.
Відповідно до п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (далі - Порядок), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 10.03.2015 (справа №21-563а14), право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Крім того, суд звертає увагу, що в своїй постанові від 27.02.2018 у справі №816/978/16 (провадження №К/9901/11637/18) колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду дійшла висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, саме з моменту настання інвалідності у позивача, а не з моменту звільнення з військової служби.
Таким чином, позивач, як військовослужбовець, отримав захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.

Поряд з цим, перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності подає уповноваженому органу зазначений у п. 11 Порядку № 975.
Такими документами відповідно до п. 11 Порядку № 975 є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно п. 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Проаналізувавши наведені положення законодавства в контексті встановлених обставин справи наявним є висновок про те, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), однак у даному випадку таке рішення відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
Поряд з цим, в постанові від 10.04.2018 у справі №822/6069/15 Верховним Судом зазначено: «прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є виключною компетенцією Міністерства оборони України, а не Департаменту фінансів Міністерства оборони України, на який покладено обов`язок по проведенню відповідних процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (Міністерства оборони) розпорядниками нижчої ланки.
За таких обставин, коли розгляд заяви позивача відбувся без дотримання процедури, визначеної Порядком № 975 та Наказом № 530, оскільки будь-яке рішення з даного питання Міністерством оборони України не приймалося, а лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 29.09.2015 № 248/3/6/2649/2575 не можна розцінювати як рішення Міністерства оборони України про результати розгляду звернення позивача, колегія суддів вважає за необхідне захистити право позивача шляхом зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання щодо призначення одноразової грошової допомоги.»
Отже, з фактичні обставини справи свідчать, що відповідачі не вирішили заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги, в порядку передбаченому чинним законодавством та нормативно-правовими актами, при цьому, лист Київського МВК не мітить ознак рішення, а містить лише повідомлення про певні обставини, отже дає правові підстави суду вважати такі дії Міністерства оборони України та Київського міського військового комісаріату протиправними.
Відповідно до пункту 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Водночас, в рішенні Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15, суд вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала.
З огляду на вказане, з метою запобігання порушенню прав позивача на отримання одноразової грошової допомоги, на переконання суду, ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 є зобов`язання Київський міський військовий комісаріат направити документи з заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України для розгляду питання щодо призначення одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності від поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із участю в бойових діях на території інших держав та зобов`язання Міністерство оборони України розглянути питання про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», з врахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині рішення.
Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіту про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, приписами наведеної статті суду надано право, а не обов`язок зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 77, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги.
Зобов`язати Київський міський військовий комісаріат направити документи з заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України для розгляду питання щодо призначення одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності від поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із участю в бойових діях на території інших держав.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до статей 9, 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі, встановленому Законом, з урахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині даного рішення.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.К. Каракашьян