Справа № 815/436/17
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/436/17
УХВАЛА

29 травня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Потоцької Н.В.

судді Аракелян М.М.

судді Свида Л.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) заяву Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про перегляд за нововиявленими обставинами постанови по справі № 815/436/17 від 02.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

23.04.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду подана заява Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про перегляд за нововиявленими обставинами постанови по справі № 815/436/17 від 02.06.2017 року.

Ухвалою суду від 27.04.2018 року відкрито провадження по заяві в порядку спрощеного позовного провадження і призначено розгляд справи на 23.04.2018 року.

Про дату, час та місце судового засідання 23.05.2018 року заявник та інші учасники справи повідомлені належним чином та завчасно, що підтверджується матеріалами справи, а саме: витягами про направлення на електронну адресу, телефонограмою про отримання ухвали суду щодо порядку розгляду справи та призначення дати судового засідання.

Проте, в судове засідання 23.05.2018 року учасники справи не з'явились, що не є перешкодою для розгляду справи, як то встановлено ч.2 ст.368 КАС України.

При цьому, відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, але всі учасники справи не з'явились у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу в письмовому провадженні.

З огляду на викладене, розгляд справи проведено у письмовому провадженні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

02.06.2017 року Одеським окружним адміністративним судом винесено постанову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, якою адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства № 187-о від 23 грудня 2016 року щодо звільнення головного державного інспектора Ізмаїльського територіального відділу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальництва ОСОБА_1.

Зобов'язано Державне агентство рибного господарства України поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора Ізмаїльського територіального відділ) Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальництва.

Стягнуто з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.12.2016 року по 02.06.2017 року в розмірі 19 612, 59 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

09.11.2017 року Одеським апеляційним адміністративним судом винесено постанову, якою частково задоволено апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року змінено та абзац третій резолютивної частини постанови суду викладено в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора Ізмаїльського територіального відділу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства з 23 грудня 2016 року».

В іншій частині постанову суду - залишено без змін.

23.04.2018 року Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства подало заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка вмотивована наступним.

Нововиявленою обставинами є наступне.

06 квітня 2018 року за вхідним №699 до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства надійшла позовна заява Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості (з додатками) про стягнення із Західно-Чорноморської рибоохорони грошової суми 22000,36грн.

Із зазначеного позову вбачається, що 07.02.2017 року ОСОБА_1 (на підставі його заяви) наказом директора Ізмаїльського МРЦЗ був наданий статус безробітного, та з 14.02.2017 р. призначена допомога по безробіттю.

Надалі, 09.01.2018 р. припинено реєстрацію в центрі зайнятості ОСОБА_1 в зв'язку з поновленням його на роботі (Наказ Західно-Чорноморської рибоохорони №1-о від 09.01.2018 р.) за рішенням суду, що набрало чинності.

Так, під час перебування на обліку безробітних в Ізмаїльському МРІДЗ з 07.02.2017 р. по 30.10.2017 р. та з 27.11.2017 р. по 09.01.2018 р. ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю у загальному розмірі 22000,36 грн.

При розгляді справи №815/436/17 в Одеському окружному адміністративному суді та в Одеському Апеляційному адміністративному суді ОСОБА_1 не повідомив, що знаходиться на обліку в центрі зайнятості та що отримує допомогу по безробіттю, та ні відповідач, ні суд не володіли зазначеною інформацією, а тому суд 02.06.2017 року постановою задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з Західно-Чорноморської рибоохорони на користь позивача за час його вимушеного прогулу у розмірі 19612,59 грн., без врахування допомоги по безробіттю, яку сплатив Ізмаїльський МРЦЗ ОСОБА_1 у розмірі 22000,36 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Західно-Чорноморська рибоохорона повинна сплатити не тільки ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 19612, 59 грн., а й Ізмаїльському МРЦЗ за сплачені ним позивачу за той же період грошові кошти у розмірі 22000,36 грн.

Зазначені витрати призведуть до значних, безпідставних матеріальних збитків Західно-Чорноморської рибоохорони, яке в свою чергу, виплачує і інші стягнення за рішеннями суду, і не має можливості необгрунтовано виплачувати грошові кошти, які вимагає Ізмаїльський МРЦЗ з вини позивача, який не повідомив відповідача та суд щодо знаходження на обліку у Ізмаїльському МРЦЗ та про отримання коштів від нього.

За весь час вимушеного прогулу ОСОБА_1 отримував матеріальну допомогу (можна навіть сказати заробітну платню), у зв'язку з чим не мав потреби у коштах. Отже виходить, що Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, яке фінансується за рахунок коштів державного бюджету, двічі виплачує грошову компенсацію ОСОБА_1

Також необхідно звернути увагу Суду, що відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 361 КАС України «Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи».

При винесені постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2017 року та постанови Одеського Апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 р. не були враховані обставини, які були невідомі та повинні були мати місце у вирішенні справи в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 19612,59 грн., а саме те, що ОСОБА_1 знаходився на обліку в Ізмаїльському МРЦЗ і отримав матеріальну допомогу у розмірі 22000,36 грн., а тому справа за позовом ОСОБА_1 до Західно-Чорноморської рибоохорони №815/436/17 потребує повторного перегляду із зміною розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ВІДПОВІДНЕ НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов'язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України (в редакції на час подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

КАС України (в редакції Закону №2147) перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами врегульовано главою 3.

Підстави для перегляду судових рішень визначені статтею 361, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Частиною 4 статті 361 КАСУ визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Це: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

ВИСНОВКИ СУДУ

При вирішенні спірних правовідносин суд бере до уваги висновки Європейського Суду з прав людини щодо тлумачення норм Конвенції при застосуванні національного законодавства, як такі, що згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 6 КАС України, є джерелом права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Brumarescu v. Romania» від 28.11.1999 наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів». «Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі" (справа «Ryabykh v. Russia» від 24.07.2003). Такі ж висновки відображені і в наступних рішення Європейського суду з прав людини у справах «Понамарьов проти України" від 03.04.2008 року та «Христов проти України» від 19.02.2009 року.

Тобто, принцип юридичної визначеності в світлі Конвенції гарантує обмеження на безкінечний перегляд рішень судів, які вступили в силу, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду уже вирішеної справи.

Надаючи оцінку доводам заявника щодо існування істотних обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Заявник вказує, що про знаходження ОСОБА_1 на обліку у центрі зайнятості йому стало відомо 06.04.2018 року після надходження позовної заяви Ізмаїльського МРЦЗ, а отже, і виникли підстави для звернення із вказаною заявою до суду.

Колегія суддів не погоджується з цими доводами виходячи з наступного.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об'єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року по справі N 6-419цс16, згідно якої основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за останні два календарні місяці роботи на число відпрацьованих робочих днів (годин) за цей період. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. З урахуванням абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 25.05.2016 р. у справі N 6-511цс16, в якій зазначено, «Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1. була зареєстрована у Оболонському районному центрі зайнятості у м. Києві як безробітна, за період з 30 грудня 2014 року по 27 серпня 2015 року вона отримала допомогу в сумі 18 тис. 270 грн 14 коп., у зв'язку із чим сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на суму одержаної нею допомоги по безробіттю.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня 2012 року, наданій заявницею як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, міститься висновок про те, що зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу на отриману позивачкою суму вихідної допомоги по безробіттю є помилковим.

Отже, існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Посилання апеляційного суду при зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз'яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України №3248-15 від 20 грудня 2005 року.

Проте апеляційний суд на наведене не звернув належної уваги та безпідставно зменшив розмір компенсації заробітної плати за час вимушеного прогулу. Зазначені порушення вимог закону залишилися і поза увагою суду касаційної інстанції.».

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні заяви Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про перегляд за нововиявленими обставинами постанови по справі № 815/436/17 від 02.06.2017 року.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 6, 361 - 369 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні заяви Західно - Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про перегляд за нововиявленими обставинами постанови по справі № 815/436/17 від 02.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Західно - Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Приписами ч. 2 ст. 256 КАС України встановлено, що ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

Суддя Аракелян М.М.

Суддя Свида Л.І.