Справа № 826/16188/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року

Київ

справа №826/16188/16

адміністративне провадження №К/9901/37639/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Перепелюка О.В.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Епель О.В., суддів Карпушової О.В., Кобаля М.І. від 22 березня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - позивач, ОСОБА_2) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач, Інспекція) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 жовтня 2016 року №, №.

Обґрунтовуючи позовну заяву, посилалась на безпідставність висновків відповідача про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік, оскільки сума боргу прощена (анульована) АТ «Райффайзен Банк Аваль» не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу позивача відповідно до підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, а отже оскаржувані податкові повідомлення-рішення, як вважає остання, є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 січня 2017 року позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 03 жовтня 2016 року: № в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 1065,75 грн.; № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 137,02 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що основна суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, є додатковим благом такого платника податку, а тому підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Водночас, ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог, зазначив, що згідно підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу позивача не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, що у 2015 році становила 7308 грн., а тому, за висновком цього суду, об'єкт оподаткування повинен розраховуватись без врахування такої суми.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 січня 2017 року та ухвалено нову, якою у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про отримання позивачем у 2015 році доходу у вигляді анульованої банком суми основної заборгованості по кредиту (тіло кредиту), який підлягає оподаткуванню як додаткове благо відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, проте зазначив про неправильне застосування вказаним судом положень підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, які, за висновком апеляційного суду, слід розуміти так, що в разі перевищення суми прощеного боргу 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного податкового року, вона підлягає оподаткуванню у повному обсязі, а в разі недосягнення вказаної межі - не оподатковується взагалі.

У поданій касаційній скарзі позивач зазначила про помилковість такої позиції, оскільки анульована (прощена) банком сума заборгованості по кредитному договору не підпадає під ознаки додаткового блага платника податку в розумінні підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, адже прощення боргу за кредитним договором відбулось у порядку договірного врегулювання проблемної заборгованості, а не за самостійним рішенням кредитора. До того ж, як вважає позивач, до спірних правовідносин слід застосовувати норми підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, які набрали чинності на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та відповідно до яких сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов'язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити), не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У визначені ухвалою строки заперечення на касаційну скаргу не надходили.

В подальшому, справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

Оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року було скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 січня 2017 року у повному обсязі та прийнято нове рішення, Верховний Суд, керуючись частиною 1 статті 328 та частиною 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов наступного висновку.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір від 27 лютого 2007 року №014/2547/74/52776, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 250000 доларів США на 240 місяців з 27 лютого 2007 року по 27 лютого 2027 року.

Для забезпечення кредитного договору передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (договір іпотеки від 27 лютого 2007 року).

В подальшому, листом від 30 квітня 2015 року №114-17-4-00/50 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» запропонував позивачу врегулювати питання проблемної заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2007 року №014/2547/74/52776 шляхом прощення (анулювання) залишкової суми боргу, у разі здійснення позичальником платежу у сумі не менше ніж 70000 дол. США в рахунок погашення заборгованості.

02 червня 2015 року між позивачем і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про припинення зобов'язання за кредитним договором №014/2547/74/52776 від 27 лютого 2007 року, відповідно до якого з 02 червня 2015 року боргові зобов'язання за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 1865698,78 дол. США (еквівалент 39338049,81 грн.), у тому числі сума основного боргу (тіло кредиту) - 245550,06 дол. США (еквівалент 5177395,51 грн.), проценти, нараховані за користування кредитом, - 107501,09 дол. США (еквівалент 2266648,44 грн.) та пеня за порушення строків повернення заборгованості - 31894005,86 грн., припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов'язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним.

Згідно з пунктом 5 зазначеного договору позичальник (позивач) вважається повідомлений відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позивача за підсумками звітного періоду. При цьому повідомлено, що на позичальника (позивача) покладається обов'язок сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованого (прощеного) основного боргу.

Позивачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій не зазначено доходу у вигляді додаткового блага в сумі 5177395,51 грн.

Відповідачем за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_2 складено акт від 23 вересня 2016 року №2862/26-55-13-06-НОМЕР_1, в якому встановлено порушення позивачем вимог: підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого виявлено заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 1034870,10 грн.; підпунктів 1.1 - 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого виявлено заниження військового збору в сумі 77660,93 грн.

Викладені в акті перевірки висновки Інспекції ґрунтуються на тому, що в 2015 році ОСОБА_2 не задекларувала та не сплатила податок та військовий збір з доходу, отриманого у 2015 року як додаткове благо у вигляді анульованої (прощеної) заборгованості за кредитним договором у розмірі 5177395,51 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 03 жовтня 2016 року: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1293 587,62 грн., у тому числі 1034870,10 грн. - за основним платежем та 258717,52 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язанням за платежем військовий збір в сумі 97076,16 грн., у тому числі 77660,93 грн. - за основним платежем та 19415,23 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Касаційний суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відповідність вимогам чинного законодавства оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на наступне.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом укладення із кредитором відповідного договору, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

За змістом наведених положень укладення із боржником договору про припинення кредитного зобов'язання є одним із передбачених Законом способів повідомлення платника податку - боржника про прийняте кредитором рішення щодо прощення (анулювання) відповідної суми боргу й не позбавляє такої заборгованості статусу додаткового блага платника податку, який остання набуває у розумінні ПК України.

Наведене спростовує доводи позивача щодо відсутності ознак самостійності в діях кредитора при укладенні відповідного договору про припинення зобов'язання прощенням боргу.

За встановлених у даній справі обставин анулювання (прощення) кредитором основної суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 5177395,51 грн., суд апеляційної інстанцій дійшов правильного, що вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік.

При цьому, як встановлено в ході розгляду справи, кредитором було повідомлено позивача про прощення (анулювання) боргу шляхом укладення відповідного договору, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України пов'язують обов'язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Касаційний суд вважає обґрунтованим відхилення доводів позивача про поширення на неї змін, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII, яким пункт 165.1 статті 165 ПК України доповнено підпунктом 165.1.59, у відповідності з яким до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов'язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити), адже наведені зміни набрали чинності з 01 січня 2016 року й, до того ж, в ході розгляду справи судами не встановлено наявності обставин, за яких слід застосовувати до спірних правовідносин вказані положення законодавства.

Таким чином, касаційний суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відтак, за встановлених обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, правильним є й висновок апеляційного суду щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов'язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Обставини ж допущення відповідачем певних недоліків при формуванні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зокрема у реквізитах акта перевірки, за відсутності заперечень щодо фактичного проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача та суті встановлених порушень, не є такими, що звільняють платника податку від обов'язку сплати відповідних зобов'язань.

Наведеним у касаційній скарзі доводам позивача, які по суті дублюють аргументи позовної заяви та апеляційної скарги, була надана правова оцінка судом апеляційної інстанції, з якою погоджується й суд касаційної інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 03 жовтня 2016 року №, № та задоволення позовних вимог, а тому прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду