Справа № 826/8229/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 травня 2018 року №826/8229/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест», (далі - позивач), до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві, (далі -відповідач-1, контролюючий орган), та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, (далі - відповідач-2), про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо несвоєчасного відшкодування суми податку на додану вартість, (далі - ПДВ), що підлягає бюджетному відшкодуванню, заявленої в податкових деклараціях за лютий-травень 2014 р.;

- стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені за несвоєчасне відшкодування суми ПДВ у розмірі 507652,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачем подано до контролюючого органу податкові декларації з ПДВ, в яких заявлено про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ за лютий-травень 2014 р. Після проведених відповідачем-1 камеральних перевірок не складалося актів про виявлені порушення та не приймалося інших рішень контролюючого органу, а натомість було підтверджено заявлені розміри бюджетного відшкодування. Разом з тим, бюджетне відшкодування ПДВ здійснено лише 29.08.2014 р. та 28.11.2014 р., тобто з порушенням визначених Податковим кодексом України, (далі - ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), строків, тому позивач, посилаючись на положення п. 200.12 та п. 200.13 ст. 200 ПК України, просить суд стягнути на користь позивача пеню на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, у розмірі 507652,00 грн.

У ході судового розгляду даної справи представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх повністю.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідачі повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надійшли.

Представник відповідача-2 у письмових запереченнях на позовну заяву звертав увагу суду, що відповідачем-2 не допущено порушень прав та інтересів позивача та вжито всіх заходів щодо вчасного повернення позивачу податку на додану вартість, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача-1 у письмових запереченнях проти позову зазначив, що податковим органом здійснено всі заходи та відшкодовано заявлені позивачем суми ПДВ у 2014 р., також представник відповідача-1 просив залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України від 06.07.2005 р. №2747-IV у редакції, що діяла до 15.12.2017 р.), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р.), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Щодо строків звернення до суду представником позивача подано додаткові пояснення, у яких представник позивача звертав увагу суду, що заяви про повернення надміру сплачених податкових зобов'язань або про їх відшкодування, відповідно до вимог п. 102.5 ст. 102 ПК України можуть бути подані не пізніше 1095 днів з дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування, відтак, щодо спірних правовідносин щодо нарахування пені за несвоєчасне відшкодування сум податку платнику також застосовується строк 1095 днів і не застосовується строк звернення до суду, визначений ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), а слід застосовувати саме строк 1095 днів, який позивачем пропущено не було.

Суд погоджується з доводами представника позивача про доцільність застосування у спірних правовідносинах спеціального строку звернення до суду 1095 днів з дня, що настає за днем виникнення у позивача права на звернення до суду у зв'язку із порушенням його права на своєчасне відшкодування суми податку на додану вартість з урахуванням вимог п. 102.5 ст. 102 ПК України (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), та констатує, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, та відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача-1 про залишення позовної заяви без розгляду.

Судом встановлено, що позивача зареєстровано як юридичну особу 14.07.1997 р., про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач є платником ПДВ.

Згідно з п. 200.1, п.п. «а» п. 200.4 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї статті ПК України, має від’ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальниками таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов’язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг.

Пунктом 200.7 ст. 200 ПК України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

На виконання вимог зазначених положень ПК України, як встановлено судом, позивачем:

- у березні 2014 р. відповідачу-1 подано податкову декларацію з ПДВ за лютий 2014 р. та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображалася у податковій декларації за лютий 2014 р., у сумі 4075320,00 грн., граничний термін відшкодування - 17.04.2014 р.;

- у квітні 2014 р. відповідачу-1 подано податкову декларацію з ПДВ за березень 2014 р. та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображалася у податковій декларації за березень 2014 р., у сумі 2661404,00 грн., граничний термін відшкодування - 19.05.2014 р.;

- у травні 2014 р. відповідачу-1 подано податкову декларацію з ПДВ за квітень 2014 р. та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображалася у податковій декларації за квітень 2014 р., у сумі 2116676,00 грн., граничний термін відшкодування - 17.06.2014 р.;

- у червні 2014 р. відповідачу-1 подано податкову декларацію з ПДВ за травень 2014 р. та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображалася у податковій декларації за травень 2014 р., у сумі 4281811,00 грн., граничний термін відшкодування - 18.07.2014 р.

Як стверджував позивач та не спростовано відповідачами, бюджетне відшкодування ПДВ здійснено з порушенням законодавчо визначеного строку, а саме тільки 29.08.2014 р. та 28.11.2014 р.

Вважаючи бездіяльність відповідача-1 щодо своєчасного відшкодування ПДВ протиправною, що, у свою чергу є підставою для стягнення пені, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 200.10 ст. 200 ПК України, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з п. 200.12 ст. 200 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний у п’ятиденний строку після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Відповідно до п. 7 Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 р. №39, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), орган державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку зобов'язаний подати органові державної казначейської служби висновок протягом: п'яти робочих днів після закінчення перевірки платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

Відповідно до п. 200.13 ст. 200 ПК України, на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що відповідачем-1 за результатами камеральних перевірок визнано право позивача на отримання бюджетного відшкодування ПДВ та підтверджено достовірність розрахунку заявленої до відшкодування суми, проте саме відшкодування відбулося з порушенням визначеного законом строку.

Згідно п. 200.23 ст. 200 ПК України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Судом з’ясовано, що всупереч приписам ст. 200 ПК України перерахування бюджетного відшкодування з ПДВ за лютий-травень 2014 р. у строки, передбачені ст. 200 ПК України, не було здійснено з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок позивача.

Висновки про суми відшкодування ПДВ від 28.08.2014 р. та від 26.11.2014 р. органом казначейства опрацьовані та оплачені 29.08.2014 р. та 28.11.2014 р. відповідно.

Отже, на підставі аналізу зазначених норм законодавства України та встановлених обставин суд приходить до висновку, що неподання контролюючим органом у визначений нормами законодавства строк після закінчення перевірок до органу казначейства висновків із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню з бюджету, є підставою для пред'явлення вимоги про стягнення пені.

Суд зазначає також, що відповідачі проти розміру та розрахунку пені у сумі 507652,00 грн. на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, яка розрахована позивачем у позові, заперечень не подавали. Відповідачем-1 також не заперечувався сам факт пропущення встановленого ПК України строку для подання до органу казначейства висновків про суми бюджетного відшкодування.

В свою чергу суд визначає розрахунки пені такими, що відповідають положенням п. 200.23 ст. 200 ПК України, з огляду на таке.

Облікова ставка Національного банку України у період із: 15.04.2014 р. становила 9.5%; 17.07.2014 р. - 12.5%; 13.11.2014 р. - 14.0%.

Таким чином, за наслідками порушення строків відшкодування позивачу ПДВ, з Державного бюджету України підлягає стягненню пеня, а саме по деклараціях:

- за лютий 2014 р. (період прострочення 17.04.2014 р. - 29.08.2014 р.) у сумі 156459,00 грн.;

- за березень 2014 р. (період прострочення 19.05.2014 р. - 29.08.2014 р.) у сумі 95911,00 грн.;

- за квітень 2014 р. (період прострочення 17.06.2014 р. - 29.08.2014 р.) у сумі 57128,00 грн.;

- за травень 2014 р. (період прострочення 18.07.2014 р. - 28.11.2014 р.) у сумі 198154,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з’ясованих судом обставин вбачається, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд –

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо несвоєчасного подання висновків із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» () з бюджету, за лютий-травень 2014 р., що мало наслідком несвоєчасне перерахування коштів бюджетного відшкодування за лютий-травень 2014 р. на поточний банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» ().

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» () пеню за несвоєчасне відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 507652,00 грн. (п’ятсот сім тисяч шістсот п’ятдесят дві гривні 00 копійок).

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» (місцезнаходження: 02002, місто Київ, вулиця Панельна, будинок 1; ) сплачений ним судовий збір у розмірі 8992,78 грн. (вісім тисяч дев’ятсот дев’яносто дві гривні сімдесят вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (місцезнаходження: 01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 23; ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко