Справа № 320/2753/18 (2-а/320/121/18)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2018 рокусправа № 320/2753/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Добродняк І.Ю.

судді: Бишевська Н.А. Семененко Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу громадянина республіки Гвінея ОСОБА_1

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року (суддя Іваненко О.В.)

у справі № 320/2753/18

за позовом Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби Запорізької області

до громадянина республіки Гвінея ОСОБА_1

про примусове видворення іноземця за межі України та його затримання ,-

ВСТАНОВИВ:

Мелітопольський міський відділ Управління Державної міграційної служби Запорізької області звернувся до суду з позовом до громадянина республіки Гвінея ОСОБА_1, в якому просило примусово видворити за межі України громадянина республіки Гвінея ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Республіки Гвінея.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач незаконно перебуває на території України, оскільки в установленому порядку рішенням від 06.01.2017 скасовано видану відповідачеві посвідку на тимчасове проживання на території України, з яким він ознайомлений того ж дня, проте після закінчення встановленого законодавством строку перебування на території України після отримання копії вказаного рішення відповідач за межі України не виїхав, від виїзду з України ухиляється. За даним фактом відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., про що 11.04.2018 винесено постанову ПН МЗН № 136879 про накладення адміністративного стягнення. Адміністративне стягнення відповідач не виконав, штраф не сплатив. Під час дачі відповідачем пояснення по суті правопорушення встановлено, що вказаний громадин республіки Гвінея не має коштів на придбання квитків та в подальшому буде ухиляться від виконання рішення про його примусове повернення за межі України в зв'язку з його бажанням навчатись на території України.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено. Вирішено примусово видворити громадянина республіки Гвінея ОСОБА_1 (НОМЕР_1, виданий МВС Гвінеї від 05.02.2015 строком дії до 05.02.2020) ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України. Затримано громадянина республіки Гвінея ОСОБА_1, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, а саме з 10 год. 00 хв. 12 квітня 2018 року.

Рішення суду мотивовано тим, що у відповідача відсутні законні підстави для знаходження на території України, оскільки термін перебування його на території України закінчився у 2016 році, у відповідача відсутні документи, які б підтверджували його громадянство, у відповідача коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, а тому у добровільному порядку до теперішнього часу відповідач територію України не покинув та продовжує порушувати міграційне законодавство України. Існує ризик перешкоджання видворенню за межі території України, оскільки у нього відсутні документи на право перебування на території України. З заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався, постійного місця проживання не має. Не навчається та не працює, не має постійного заробітку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач зазначає, що усвідомлює необхідність покинути територію України, однак прийняте судом рішення про примусове видворення є незаконним та безпідставним, оскільки йому не передувало рішення про примусове повернення з визначенням строку, протягом якого відповідач мав повернутися в державу свого походження. Судом не враховано, що відповідач жодного дня не переховувався від працівників міграційної служби, працював, робив все можливе, щоб покинути Україну найближчим часом. Також суперечить приписам чинного законодавства задоволення судом вимоги про затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства. Встановлені ч.1 ст.289 КАС України для прийняття такого рішення підстави відсутні, оскільки у відповідача є кошти для придбання квитка для виїзду з країни, і відповідач планував виїхати в найближчий час. Перешкод процедурі видворення відповідач не чинив, від нього не ухилявся.

Відповідач (представник відповідача) у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, громадянин республіки Гвінея Барі Мохамед прибув на територію України 23.09.2015 з метою навчання в Таврійському Державному Агротехнічному Університеті через КПП«Одеса» по паспорту НОМЕР_2, який виданий МВС Гвінеї від 05.02.2015, строком дії до 05.02.2020.

Відповідачеві видано посвідку на тимчасове проживання на території України ТР 121723 терміном дії 31.08.2017.

06.01.2017 заступником начальника УДМС України в Запорізькій області затверджено рішення повноважної особи УДМС України в Запорізькій області про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянина Гвінеї ОСОБА_1.

Підставою для прийняття означеного рішення став факт відрахування громадянина Гвінеї з Таврійського державного агротехнологічного університету за невиконання навчального плану та умовок контракту (наказ про відрахування від 26.12.2016 № 2035-е - а.с.7). При цьому зазначено, що місцезнаходження громадянин Гвінеї невідомо.

З вказаним рішенням відповідач ознайомлений того ж дня 06.01.2017.

Після закінчення встановленого законодавством строку перебування на території України після отримання копії рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання на території України до 06.02.2017, громадянин республіки Гвінея ОСОБА_1 за межі України не виїхав.

11.04.2018 Мелітопольським МВ УДМС України в Запорізькій області у відношенні громадянина республіки Гвінея ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП № 136879, яким зафіксовано, що з 06.02.2017 громадянин республіки Гвінея Барі Мохамед перебуває на території України з порушенням правил перебування іноземних громадян та осіб без громадянства, а саме: після прийняття рішення про скасування тимчасової посвідки своєчасно не покинув тертої. України, що є порушенням п. 21 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983» від 28 березня 2012 року № 251.

11.04.2018 начальником Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову ПН МЗН № 136879 про накладення на громадянина республіки Гвінея ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривен відповідно ч.1 ст.203 КУпАП.

Означена постанова про накладення адміністративного стягнення відповідачем не виконана, штраф не сплачено.

З огляду на вказані обставини та письмові пояснення громадянина республіки Гвінея ОСОБА_1, а також враховуючи, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту і з відповідними заявами до працівників ДМС України не звертався, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч.13 ст.4 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Підстави скасування територіальним органом або відповідним підрозділом ДМС посвідки на тимчасове проживання, визначені в п.19 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до п.20 цього Порядку № 251 особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, повинна здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення.

Отже, залишення на території України по закінченню наведеною нормою строку з дня отримання іноземцем копії рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання є порушенням законодавства про правовий статус іноземців з настанням відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Частиною 1 статті 30 Закону №3773-VI встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до п.1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Примусове видворення з України іноземців здійснюється на підставі постанови адміністративного суду.

Цим же пунктом Інструкції встановлено, що позовні заяви про примусове видворення іноземців подаються до суду за наявності однієї з таких підстав:

якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

якщо є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виконання такого рішення.

Таким чином, виходячи з наведених правових норм, позов про примусове видворення з України іноземця та особи без громадянства може бути пред'явлений і примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосований за умови прийняття рішення про примусове повернення і якщо таке рішення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або за наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідна особа буде ухилятися від виконання цього рішення про примусове повернення.

Також за висновком Верховного Суду в постанові від 07.02.2018 у справі № 743/432/16-а щодо застосування ст.30 Закону №3773-VI, який враховується судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

З огляду на викладене, а також виходячи з положень ч. 2 ст. 14, ч.ч. 1, 5 ст. 26 та ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», обов'язковість попереднього прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке прийнято, строку та можливості добровільно покинути територію України.

До того ж з цього приводу слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

В даному випадку звертаючись до суду з позовом про примусове видворення громадянина республіки Гвінея Барі Мохаммеда, позивач виходив з тих обставин, з чим погодився суд першої інстанції, що відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання на території України в строк до 06.02.2017, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні.

При цьому рішення про примусове повернення відповідача відповідним органом не приймалось, що підтверджено і представником позивача в судовому засіданні, у зв'язку з чим з огляду на наведені норми та наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає відсутніми правові підстави для прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача.

Стосовно висновку суду першої інстанції про затримання відповідача з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про задоволення позову. Судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина республіки Гвінея ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 квітня 2018 року у справі № 320/2753/18 скасувати, прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко