Справа № 826/5224/15
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року

Київ

справа №826/5224/15

адміністративне провадження №К/9901/1093/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Білоуса О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2015 у складі колегії суддів: Іщука І.О. (головуючого), Погрібніченка І.М., Шулежка В.В. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 у складі колегії суддів: Бабенка К.А. (головуючого), Степанюка А.Г., Шурка О.І. у справі за позовом ОСОБА_6 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2015, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 у частині звільнення начальника оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області ОСОБА_6 з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу). Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Донецькій області №1680 о/с від 27.08.2014 в частині звільнення начальника оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ОСОБА_6 з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу). Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Донецькій області № 361 о/с від 07.10.2014 в частині нарахування ОСОБА_6 вислуги років та відсутності пільгового обчислення вислуги років. Поновлено ОСОБА_6 на посаді начальника оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ГУ МВС України в Донецькій області з 28.08.2014. Зобов'язано ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.10.2014 по день фактичного поновлення на посаді. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що підставою для винесення спірних наказів про звільнення позивача став висновок службового розслідування за фактом порушення дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України від 07.08.2014.

В ході службового розслідування встановлено причетність позивача до протиправних дій та зв'язків з так званою «Донецькою Народною Республікою», зокрема те, що ОСОБА_6 спільно із старшим оперуповноваженим в особо важливих справах оперативно-пошукового відділу УКР ГУМВС підполковником міліції ОСОБА_7 (колишній працівник ВКР Краматорського МВ) та оперуповноваженими ВКР Краматорського МВ ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 тісно спілкувалися, неодноразово проводили зустрічі з керівниками місцевих осередків ДНР, а також причетний до незаконного зберігання та приховування зброї, яка була вилучена у працівників міськвідділу. До матеріалів службового розслідування надано довідку «Про результати вивчення окремих напрямків діяльності Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області» яка містить відомості стосовно позивача, аналогічні відомостям, зазначеним у висновку за результатами службового розслідування від 07.08.2014.

Судами зазначено, що службове розслідування, результати якого викладені у висновку від 07.08.2014, проведене на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.08.2014 №793 та спірний наказ Міністерства внутрішніх справ України №865 видано 07.08.2014, тобто, призначення службового розслідування, проведення перевірки, прийняття висновків по результатам цієї перевірки та притягнення позивача до відповідальності було здійснено відповідачем в один день. Пояснення у позивача не відбирались, з наказом про проведення службового розслідування, з висновками цього розслідування та прийнятими на його наслідком наказами про звільнення, позивача ознайомлено не було. При цьому, позивача не було повідомлено про звільнення та в подальшому він отримував накази та завдання керівництва та продовжував працювати до 06.03.2015, що підтверджується щоденними планами роботи Краматорського міськвідділу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд виходив з того, що відповідачами не надано суду доказів на підтвердження обставин, на які відповідачі посилаються у висновку службового розслідування. Службове розслідування було проведено поверхово, неповно, не всесторонньо та без встановлення всіх обставин по справі. Тобто, відповідачі при звільненні позивача діяли у межах повноважень, але не у спосіб, що передбачений діючим законодавством. Відмовляючи в частині позовних вимог про поновлення позивача в органах внутрішніх справ у званні підполковника поліції, суди вказали на необґрунтованість зазначених вимог, оскільки оскаржуваними наказами про звільненні позивача не було позбавлено звання.

Міністерство внутрішніх справ України оскаржило в касаційному порядку вказані судові рішення з мотивів неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає про скоєння позивачем вчинків, які дискредитують звання співробітника міліції, які обґрунтовані висновком службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, як такі, що прийняті судами законно та обгрунтовано, з урахуванням всіх встановлених у справі обставин.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку, що судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України від 20.12.1990 № 565-XII "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення).

Визначення службової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту та означає дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.

Отже, наказ - це правовий акт, виданий з метою вирішення основних і оперативних завдань органів виконавчої влади його керівником, що діє на основі єдиноначальності, містить вимогу необхідності вчинення будь-якої дії або утримання від неї конкретним виконавцем (конкретними виконавцями).

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63- 65 Положення.

Окремо пунктами 66 і 67 Положення передбачені підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати Верховного Суду України у постанові від 20.10.2015 (справа №21-2440а15).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваних наказів слугувало встановлення під час проведення службової перевірки обставин, а саме, скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, наявний в матеріалах справи висновок службового розслідування за фактами порушення дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України не містить відомостей стосовно скоєння позивачем вчинків, які дискредитують звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ. Під час розгляду справи в суді першої інстанції було надано пояснення ОСОБА_11, що займав посаду начальника Краматорського міськвідділу який вказав, що у квітні 2014 в зв'язку з окупацією міста Краматорська бандформуваннями ДНР, наказом начальника Головного управління МВС України в Донецькій області було відряджене до ОПВ УКР Головного управління МВС України в Донецькій області у підпорядкування ОСОБА_6 За командою керівництва він забезпечував зберігання табельної зброї Краматорського міськвідділу. Коли сховище виявилося під загрозою виявлення сепаратистами, до заходів щодо його збереженню був залучений начальник оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ОСОБА_6 Після звільнення міста Краматорська зброя була повернена в міськвідділ ним разом з ОСОБА_6

Таким чином, під час розгляду справи в судах, відповідачами не було надано суду доказів на підтвердження обставин, на які відповідачі посилаються у висновку службового розслідування. Крім цього, судами встановлено, що службове розслідування щодо позивача було проведено неповно, без встановлення всіх обставин та за відсутності необхідних доказів, пояснення у позивача не відбирались, з висновками службового розслідування та прийнятими за його наслідками наказами, ОСОБА_6 не був ознайомлений. Судами зазначено також, що згідно з планами роботи, які підписані начальником відділу УКР ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_12 та посвідчені печаткою Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, після винесення наказів про звільнення керівництвом надавались службові завдання позивачу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність оскаржуваних наказів відповідачів в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги МВС України зводяться до наявності у діях позивача вчинків, що дискредитують звання співробітника міліції, які обґрунтовані висновком службової перевірки за фактами неправомірних дій окремих працівників ГУМВС України в Донецькій області. Колегія суддів наголошує, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України (у редакції, яка діє з 15.12.2017), здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, доводи касаційної скарги не впливають на правильність прийнятих у справі рішень та не дають підстав для висновків щодо неправильного застосування чи невірного тлумачення судами попередніх інстанцій норм матеріального права або порушення ними норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на наведене, касаційна скарга Міністерства внутрішніх справ України підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2015 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 у справі за позовом ОСОБА_6 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

О.В. Білоус ,

Судді Верховного Суду