Справа № 820/4022/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4022/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Калиновського В.А.

суддів: Калитки О. М. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2017, суддя Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 10.11.17 по справі № 820/4022/17

за позовом Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс"

до Головного управління ДФС у Харківській області треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Літія груп" , Товариство з обмеженою відповідальністю "Промарктрейд"

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Українсько-американське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Літія груп", Товариство з обмеженою відповідальністю "Промарктрейд" в якому просив суд: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 26.06.2017 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення ґрунтується на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, які викладені в акті позапланової документальної виїзної перевірки від 07.06.2017 р. № 4344/20-40-14-11-11/20023279, а тому підлягає скасуванню.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2017 року адміністративний позов Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс" задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 159 КАС України, ст. 129 Конституції України, п. 198. 1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарги.

В судове засідання представники третіх осіб не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, справа розглядається за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 23.05.2017 р. № 2072 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» (податковий номер 20023279) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по господарським взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІТІЯ ГРУП» (податковий номер 40015997) за серпень 2016 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМАРКТРЕЙД» (податковий номер 39174473) за вересень-жовтень 2016 р., за результатами якої службовими особами Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області, а саме: головним державним ревізор-інспектором ОСОБА_3 та головним державним ревізор-інспектором ОСОБА_4, складено акт від 07.06.2017 р. № 4344/20-40-14-11-11/20023279 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлені наступні порушення: п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту за період серпень жовтень 2016 року, встановлено завищення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за жовтень 2016 року на 3172644 грн.

Не погоджуючись із висновками вищевказаного акту перевірки, 12.06.2017 р. УАСП ТОВ «КАІС» звернулося до Головного управління ДФС у Харківській області із запереченнями на акт від 07.06.2017 р. № 4344/20-40-14-11-11/2002279, розгляд яких був призначений на 20.06.2017 р.

23.06.2017 р. УАСП ТОВ «КАІС» отримано повідомлення про розгляд заперечень на акт від 21.06.2017 р. № 7633/10/20-40-14-11-18. В результаті розгляду заперечень на акт - ГУ ДФС у Харківській області залишено акт без змін.

На підставі акту перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 26.06.2017 р. № НОМЕР_1 про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість на 3172644,0 грн.

УАСП ТОВ «КАІС», не погоджуючись з винесеним податковим повідомлення-рішенням від 26.06.2017 р. № НОМЕР_1, оскаржило його до ДФС України. Підставою винесення даного рішення послугувало те, що, за даними податкового органу, у ТОВ «Літія груп» відсутні зареєстровані власні чи орендовані земельні ділянки, оскільки ТОВ «Літія Груп» не подавало до органів ДФС податкової звітності з плати за землю чи інших відомостей щодо наявності у 2016 р. у підприємства власних чи орендованих земель, необхідних для вирощування нібито реалізованої Товариством з обмеженою відповідальністю «Літія Груп» пшениці. ГУ ДФС у Харківській області вважає, що оскільки на ТОВ «Літія Груп» у звітному періоді працювала 1 особа та підприємство не було зареєстроване як сільгоспвиробник, тому неможливо дійти висновку щодо походження придбаних УАСП ТОВ «КАІС» товарів.

28.08.2017 р. УАСП ТОВ «КАІС» отримало рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 21.0/8.2017 р. № 18512/6/99-99-11-01-01-25, яким залишено без змін податкове повідомлення рішення ГУ ДФС у Харківській області від 26.06.2017 р. № НОМЕР_1, а скаргу - без задоволення.

Непогодившись з прийнятим відповідачем податковим повідомоленням-рішенням, позивач звернувся за даним позовом до суду.

Згідно з пунктом 56.19 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що формування податкового кредиту позивачем, як платником ПДВ, здійснено відповідно до вимог Податкового кодексу України. Докази відсутності реальності господарської операції за зазначеними договорами, за правилами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не надано. Факт придбання товару та його використання позивачем у господарській діяльності документально підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з актом перевірки від 07.06.2017 р. № 4344/20-0-14-11-11/2023279: «в ході перевірки встановлено, що товар нібито придбаний УАСП ТОВ «КАІС» у ТОВ «Літія груп», знеособлено зберігався на елеваторі ТОВ «Красноріченське», в подальшому реалізовувався в режимі експорту партіями, в яких неможливо ідентифікувати постачальника окремої партії товару.» Підставою для цього висновку послугували дані, отримані від Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкова інформація щодо ТОВ «Літія груп» за звітний період декларування ПДВ з 01.05.2016 р. по 31.08.2016 р. «під час проведення аналізу наявних трудових ресурсів: з однієї сторони незначна кількість працюючих та з другої сторони значний обсяг фактично оформлених ТОВ «Літія груп» операцій з придбання та реалізації товару та передбачає значно більшого обсягу трудовитрат, особистої участі персоналу із відповідними фаховими знаннями. В звязку з цим посадові особи ТОВ «Літія груп» не могли фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місця знаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

У звязку з відсутністю документального підтвердження щодо рівня освіти, кваліфікації, професіональних знань, чисельності та фахової належності робітників ТОВ «Літія груп» неможливо встановити та підтвердити відповідність наявних трудових ресурсів виконанню оформлених господарських операцій з 01.05.2016 р. по 31.08.2016 р.»

Податковою перевіркою зроблено висновки про завищення позивачем податкового кредиту за період серпень жовтень 2016 року, встановлено завищення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за жовтень 2016 року на 3172644 грн.

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не покладено на платника податків обовязку при укладенні договорів з контрагентом перевіряти кількість зареєстрованих працюючих працівників контрагента, не надано можливості отримувати інформацію з інформаційних баз ДФ, на які на разі посилається ГУ ДФС у Харківській області. Тому як, навіть при бажанні здійснювати таку перевірку контрагента в УАСП ТОВ «КАІС» відсутня сама можливість, так як доступ до ЄДПН та доступ до інформаційних баз даних ДФС є закритим, крім самих працівників ДФС.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, відповідно до якої чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права.

У Рішенні «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 р. (заява № 3991/03), ЄСПЛ визначив наступну позицію:

«Якщо одержувач товарів, що поставляються, є особою зі статусом платника податків, яка не знала і не могла знати про те, що операція, яка розглядається, пов'язана з шахрайством зі сторони продавця, ст. 17 Шостої ОСОБА_5 77/388/ЄЕС від 17 травня 1977 р. про гармонізацію законодавства країн - членів ЄС в частині податків з обороту - загальна система податку на додану вартість: єдина база нарахування, з урахуванням змін, внесених ОСОБА_5 Ради ЄС 95/7/ЄС від 10 квітня 1995 р., повинна трактуватися як така, що виключає норму національного права, у відповідності з якою той факт, що операція з продажу вважається недійсною - в силу положень цивільного права, відповідно до якого така операція визнається нікчемною як така, що суперечить громадському порядку і здійснена на протиправних началах зі сторони продавця - призводить до того, що платник втрачає право на податковий кредит. У даному контексті не важливо, чи є операція недійсною в силу шахрайського ухилення від сплати ПДВ чи будь-якого іншого шахрайства. (п. 32)

Що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності (див. mutatis mudandis Рішення у справі Інтерсплав, посилання на яке наведено вище, п. 38).…,Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.» (п. 70, 71).

Вбачається, що Європейський суд з прав людини однозначно займає позицію, відповідно до якої, для платника податків не можуть наступати негативні наслідки, у вигляді нарахування ПДВ та штрафних санкцій, за відсутності прямої участі підприємства у зловживаннях повязаних із сплатою ПДВ та обізнаності про таке порушення з боку контрагента. Крім того, вимоги контролюючого органу до платника податків, у звязку із порушеннями допущеними його контрагентом, Європейський суд з прав людини визначає, як надзвичайне обтяження.

Таким чином, позиція Європейського суду з прав людини з цього питання є більш виправданою та справедливою, адже неможна ставити певні результати діяльності та виконання податкової дисципліни, в залежність від обставин, які не маєш можливості ні те, що контролювати, а й навіть передбачити або попередньо спрогнозувати. Адже на законодавчому рівні, платник податків позбавлений можливості контролювати господарську діяльність свого контрагента або його правомірну поведінку, щодо оподаткування.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлює, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Крім того, відповідно до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», яка встановлює: якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV.

Так, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 цього Закону бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (частина 1 статті 8 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

За змістом частин 1 та 2 статті 9 наведеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до наведеного вище визначення господарської операції пов'язане з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Склад витрат та порядок їх визнання визначений статтею 138 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не відносяться до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для цілей визначення витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Положеннями п.198.1 - 198.2. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В силу положень п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, з огляду на зазначені приписи підставою для збільшення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту звітного періоду за жовтень 2016 р. на суму , 172 644 грн., є факт реального придбання товарів та безпосередній зв'язок витрат на оплату цих товарів з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних товарів.

Норми п. 201.1., п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлюють, що платник податку зобов'язаний в установлені терміни скласти, зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та надати покупцю (за його вимогою), яка є для покупця підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, всі перелічені суми ПДВ, віднесені позивачем до сум податкового кредиту у відповідних звітних періодах, підтверджені податковими накладними, які складені на підставі договорів, видаткових накладних, платіжних документів, відповідають вимогам п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Формування податкового кредиту позивачем, як платником ПДВ, здійснено відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Докази відсутності реальності господарської операції за зазначеними договорами, за правилами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не надано.

Факт придбання товару та його використання позивачем у господарській діяльності документально підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Так, як свідчать матеріали справи, в періоді, що перевірявся, УАСП ТОВ «КАІС» мало господарські відносини, зокрема, з такими підприємствами - постачальниками товарів: ТОВ «Літія груп» (податковий номер 40015997) та ТОВ «Промарктрейд» (податковий номер 39174473).

За серпень 2016 р. між УАСП ТОВ «КАІС» та ТОВ «Літія груп» укладено наступні договори поставки: № 0408ЛІ від 04.08.2016 р.; № 1008ЛИ від 10.08.2016 р.

На момент вчинення господарський правовідносин між позивачем та ТОВ «Літія груп» як юридичні особи були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та були зареєстровані платниками ПДВ.

На виконання умов договору поставки № 0408ЛІ від 04.08.2016 р., здійснювалася поставка 05.08.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № РН-12 від 05.08.2016 р. на суму 588 228,05 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка пшениці 3 класу в кількості 31,617 т. на суму 90 582,71 грн.(сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ТОВ «Красноріченське» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 3 від 05.08.2016 р. та картку аналізу зерна № 518 від 05.08.2016 р.) та пшеницю 5 класу в кількості 139,479 т. на суму 399 607,33 грн. (сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ТОВ «Красноріченське» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 5 від 05.08.2016 р. та картку аналізу зерна № 41 від 05.08.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку 05.08.2016 р. за поставлений товар ТОВ «Літія груп» в повному обсязі в розмірі 588 228,05 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 2365 від 05.08.2016 р. (оригінал якого з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 05.08.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 05.08.2016 р. № 1 на суму 588 228,05 грн. (сума з ПДВ).

На виконання умов договору поставки № 1008ЛИ від 10.08.2016 р. здійснювалася поставка:

- 11.08.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № РН-13 від 11.08.2016 р. на суму 542 628,80 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка пшениці 3 класу в кількості 77,385 т. на суму 237 649,33 грн. (сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ТОВ «Красноріченське» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 5 від 11.08.2016 р. та картку аналізу зерна № 56 від 11.08.2016 р.) та пшеницю 5 класу в кількості 71,813 т. на суму 214 541,34 грн. (сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ТОВ «Красноріченське» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 6 від 11.08.2016 р. та картку аналізу зерна № 57 від 11.08.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку 11.08.2016 р. за поставлений товар ТОВ «Літія груп» в повному обсязі в розмірі 542 628,80 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 2511 від 11.08.2016 р. (оригінал якого з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 11.08.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 11.08.2016 р. № 2 на суму 542 628,80 грн.(сума з ПДВ);

- 18.08.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № РН-14 від 18.08.2016 р. на суму 708 832,20 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка пшениці 5 класу в кількості 193,670 т. на суму 590 693,50 грн. (сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ТОВ «Красноріченське» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 3 від 18.08.2016 р. та картку аналізу зерна № 71 від 18.08.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку 18.08.2016 р. за поставлений товар ТОВ «Літія груп» в повному обсязі в розмірі 708 832,20 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 2667 від 19.08.2016 р. на суму 300 000,00 грн. (сума з ПДВ) та платіжним дорученням № 2684 від 19.08.2016 р. (оригінал якого з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 18.08.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 18.08.2016 р. № 9 на суму 708 832,20 грн.;

- 29.08.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № РН-15 від 29.08.2016 р. на суму 692 391,60 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка пшениці 2 класу в кількості 109,620 т. на суму 354 438,00 грн. (сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ТОВ «Красноріченське» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 2 від 29.08.2016 р.) та пшеницю 5 класу в кількості 72,180 т. на суму 222 555,00 грн. (сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ТОВ «Красноріченське» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 1 від 29.08.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку 30.08.2016 р. за поставлений товар ТОВ «Літія груп» в повному обсязі в розмірі 692 391,60 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 2763 від 30.08.2016 р. (оригінал якого з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 29.08.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 29.08.2016 р. № 25 на суму 692 391,60 грн.(сума з ПДВ);

- 30.08.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № РН-16 від 30.08.2016 р. на суму 121 420,72 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка пшениці 2 класу в кількості 31,294 т. на суму 101183,93 грн. (сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ТОВ «Красноріченське» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 2 від 30.08.2016 р. та картку аналізу зерна № 94 від 30.08.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку 31.08.2016 р. за поставлений товар ТОВ «Літія груп» в повному обсязі в розмірі 121 420,72 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 2767 від 31.08.2016 р. на суму 121 420,72 грн. (сума з ПДВ) (оригінал якого з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 30.08.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 30.08.2016 р. № 30 на суму 121 420,72 грн.;

- 31.08.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № РН-17 від 31.08.2016 р. на суму 32 514,40 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка пшениці 2 класу в кількості 8,380 т. на суму 27 095,33 грн. (сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ТОВ «Красноріченське» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 0 від 31.08.2016 р. та картку аналізу зерна № 771 від 30.08.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку 01.09.2016 р. за поставлений товар ТОВ «Літія груп» в повному обсязі в розмірі 32 514,40 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 2778 від 01.09.2016 р. на суму 32 514,40 грн. (сума з ПДВ) (оригінал якого з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 30.08.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 31.08.2016 р. № 31 на суму 32 514,40 грн.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Зокрема, за пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів, які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції і охороною праці.

За змістом пунктів 138.4, 138.8 статті 138 ПК собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, та включає як прямі матеріальні витрати, так і вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Із наведеного нормативного регулювання випливає, що витрати позивача, понесені у зв'язку із придбанням товарів чи послуг, належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг і зменшують оподатковуваний дохід платника, якщо вони понесені у процесі реальної господарської діяльності, яка документально підтверджується.

УАСП ТОВ «КАІС» підписуючи з ТОВ «Літія груп» договір поставки № 0408ЛІ від 04.08.2016 р. та договір поставки № 1008ЛИ від 10.08.2016 р. досягло ділової мети, так як УАСП ТОВ «КАІС» одержано економічного ефекту у результаті господарської діяльності, що полягало в отриманні доходу від подальшої реалізації придбаної продукції від ТОВ «Літія груп». Продукція, придбана УАСП ТОВ «КАІС» від ТОВ «Літія груп» в подальшому була реалізована, підтвердженням чого є відповідні залізничні накладні, надані до суду.

За вересень-жовтень 2016 р. між УАСП ТОВ «КАІС» та ТОВ «Промарктрейд» укладено наступні договори поставки: №2308ПР від 23.09.2016 р., № 2909ПР від 29.09.2016 р., № НОМЕР_2 від 06.10.2016 р., № НОМЕР_3 від 03.10.2016 р., № НОМЕР_4 від 10.10.2016 р., № НОМЕР_5 від 17.10.2016 р., № НОМЕР_6 від 25.10.2016 р., № НОМЕР_7 від 20.10.2016 р.

Судом встановлено, що дані договори були укладені з метою настання реальних обставин.

Колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що, викладені в акті перевірки від 20.02.2017 р. № 1354/10/20-40-14-08-18, висновки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права, з огляду на наступне.

На момент вчинення господарський правовідносин між позивачем та ТОВ «Промарктрейд» як юридичні особи були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та були зареєстровані платниками ПДВ.

На виконання умов договору поставки № 2308ПР від 23.09.2016 р. здійснювалася поставка 26.09.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № 8 від 26.09.2016 р. на суму 833 829,60 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка кукурудзи в кількості 204,37 т. на суму 694 858,00 грн.(сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ДП «Златодар» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 2905 від 26.09.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку 28.09.2016 р. за поставлений товар ТОВ «Промарктрейд» в повному обсязі в розмірі 833 829,60 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 252 від 28.09.2016 р. (оригінал якого з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 26.09.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 26.09.2016 р. № 3, з урахуванням розрахунку коригувань кількісних і вартісних показників від 28.09.2016 р. № 1, на суму 833 829,60 грн. (сума з ПДВ).

На виконання умов договору поставки № 2308ПР від 23.08.2016 р. здійснювалася поставка 29.09.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № 4 від 29.09.2016 р. на суму 1 553 052,00 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка кукурудзи в кількості 380,65 т. на суму 1 294 210,00 грн.(сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ДП «Златодар» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 2927 від 29.09.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку 20.10.2016 р. за поставлений товар ТОВ «Промарктрейд» в повному обсязі в розмірі 1 512 000,00 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 458 від 20.10.2016 р. (оригінал якого з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 29.09.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 29.09.2016 р. № 4 на суму 1 553 052,00 грн. (сума з ПДВ).

На виконання умов договору поставки № 0610ПР від 06.10.2016 р. здійснювалася поставка 06.10.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № 10 від 06.10.2016 р. на суму 1 782 000,00 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка кукурудзи в кількості 440,00 т. на суму 1 485 000,00 грн.(сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ДП «Златодар» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 3038 від 06.10.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку за поставлений товар ТОВ «Промарктрейд» в повному обсязі в розмірі 1 782 000,00 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 344 від 07.10.2016 р. на суму 1 000 000,00 грн., платіжним дорученням № 365 від 12.10.2016 р. на суму 500 000,00 грн., платіжним дорученням № 383 від 13.10.2016 р. на суму 282 000,00 грн. (оригінали яких з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 06.10.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 06.10.2016 р. № 2 на суму 1 782 000,00 грн. (сума з ПДВ).

На виконання умов договору поставки № НОМЕР_3 від 03.10.2016 р. здійснювалася поставка 03.10.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № 9 від 03.10.2016 р. на суму 1 761 750,00 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка кукурудзи в кількості 435,00 т. на суму 1 468 125,00 грн.(сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ДП «Златодар» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 2957 від 03.10.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку 04.10.2016 р. за поставлений товар ТОВ «Промарктрейд» в повному обсязі в розмірі 1 761 750,00 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 314 від 04.10.2016 р. (оригінал якого з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 03.10.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 03.10.2016 р. № 1 на суму 1 761 750,00 грн. (сума з ПДВ).

На виконання умов договору поставки № НОМЕР_4 від 10.10.2016 р. здійснювалася поставка 10.10.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № 11 від 10.10.2016 р. на суму 314 265,00 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка кукурудзи в кількості 76,65 т. на суму 261 887,50 грн.(сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ДП «Златодар» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 3053 від 10.10.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку 13.10.2016 р. за поставлений товар ТОВ «Промарктрейд» в повному обсязі в розмірі 314 265,00 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 397 від 13.10.2016 р. (оригінал якого з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 10.10.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 10.10.2016 р. № 3 на суму 314 265,00 грн. (сума з ПДВ).

На виконання умов договору поставки № НОМЕР_5 від 17.10.2016 р. здійснювалася поставка 17.10.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № 12 від 17.10.2016 р. на суму 2 884 000,00 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка кукурудзи в кількості 700 т. на суму 2 403 333,33 грн.(сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ДП «Златодар» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 3105 від 17.10.2016 р.) УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку за поставлений товар ТОВ «Промарктрейд» в повному обсязі в розмірі 25 884 000,00 грн. (сума з ПДВ), що підтверджується платіжним дорученням № 442 від 19.10.2016 р. на суму 872 000,00 грн., платіжним дорученням № 458 від 1 512 000,00 грн., платіжним дорученням № 1 від 18.10.2017 р. на суму 500 000,00 грн. (оригінали яких з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 17.10.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 17.10.2016 р. № 4 на суму 2 884 000,00 грн. (сума з ПДВ).

На виконання умов договору поставки № НОМЕР_7 від 20.10.2016 р. здійснювалася поставка 20.10.2016 р., що підтверджується видатковою накладною № 12 від 20.10.2016 р. на суму 3 159 450,00 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Згідно з даною видатковою накладною здійснювалася поставка кукурудзи в кількості 765 т. на суму 2 632 875,00 грн.(сума без ПДВ) (відповідно видано зерновим складом ДП «Златодар» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 3189 від 20.10.2016 р.). УАСП ТОВ «КАІС» сплачено за поставку за поставлений товар ТОВ «Промарктрейд» в повному обсязі в розмірі 3 287 450,00 грн. (сума з ПДВ) (з яких, попередня оплата становить 128 000 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 501 від 25.10.2016 р. на суму 1 500 000,00 грн., платіжним дорученням № 5 від 20.10.2016 р. на суму 128 000,00 грн., платіжним дорученням № 509 від 25.10.2016 р. на суму 1 659 450,00 грн. (оригінали яких з відміткою банку було надано до суду в якості додатків до позовної заяви). На виконання приписів Податкового кодексу України 20.10.2016 р. складено та зареєстровано податкову накладну від 20.10.2016 р. № 5 на суму 3 159 450,00 грн. (сума з ПДВ) та податкову накладну від 25.10.2016 р. № 7 на суму 128 000,00 грн. (сума з ПДВ).

На виконання умов договору поставки № НОМЕР_6 від 25.10.2016 р. УАСП ТОВ «КАІС» здійснило попередню оплату за товар у розмірі 3 947 250,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5 від 28.10.2016 р. на суму 3 947 250,00 грн. На виконання приписів Податкового кодексу України складено та зареєстровано в установленому порядку податкову накладну від 28.10.2016 р. № 8 на суму 3 947 250,00 грн. 03.11.2016 р. ТОВ «Промарктрейд» поставило кукурудзу в кількості 952 на суму 3 950 800,00 грн. 03.11.2016 р. здійснювалася поставки, що підтверджується видатковою накладною № 19 від 03.11.2016 р. в кількості 952 т. на суму 3 950 800,00 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Відповідно видано зерновим складом ДП «Златодар» та надано до суду складську квитанцію на зерно № 3657 від 03.11.2016 р.). 10.11.2016 р. здійснювалася поставка кукурудзи в кількості 36,5 т. на суму 124 450,00 грн. (сума з ПДВ) (яка міститься всі обовязкові реквізити передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), що є первинним документом для бухгалтерського обліку. Відповідно видано зерновим складом ДП «Златодар» складську квитанцію на зерно № 3848 від 10.11.2016 р. 03.11.2016 р. укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Станом на 01.10.2016 р. УАСП ТОВ «КАІС» сплатило в повному обсязі за поставлений товар та взаємної заборгованості між УАСП ТОВ «КАІС та ТОВ «Промарктрейд» не має.

УАСП ТОВ «КАІС» підписуючи з ТОВ «Промарктрейд» договори поставки №2308ПР від 23.09.2016 р., № 2909ПР від 29.09.2016 р., № НОМЕР_2 від 06.10.2016 р., № НОМЕР_3 від 03.10.2016 р., № НОМЕР_4 від 10.10.2016 р., № НОМЕР_5 від 17.10.2016 р., № НОМЕР_6 від 25.10.2016 р., № НОМЕР_7 від 20.10.2016 р. діяло з ділової мети, так як УАСП ТОВ «КАІС» одержано економічного ефекту у результаті господарської діяльності, а саме отримання доходу від подальшої реалізації придбаної продукції в ТОВ «Промартрейд». Продукція, придбана УАСП ТОВ «КАІС» в ТОВ «Промарктрейд», в подальшому була реалізована, підтвердженням чого є залізничні накладні, надані до суду.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Рух товарів та їх оплата стало наслідком відображення зміни руху активів і пасивів в бухгалтерському обліку УАСП ТОВ «КАІС», що підтверджується наданими до суду оборотно-сальдовими відомостями.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували б відсутність фактичного виконання господарських операцій за спірними договорами, узгодженість дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаність з такими діями постачальників.

Надана ГУ ДФС у Харківській області податкова інформація стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІТІЯ ГРУП» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМАРКТРЕЙД» не стосується господарських взаємовідносин між УАСП ТОВ «КАІС» та даним контрагентами, крім того, виходить за межі предмета доказування.

Відповідач правомірність свої дій не довів, доказів на підтвердження його дій не надав, вирок суду щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІТІЯ ГРУП» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМАРКТРЕЙД», УАСП ТОВ «КАІС» податковим органом також не надано.

При цьому колегія суддів зазначає, що при вирішення податкових спорів, суд виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, га достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Відповідачем в акті перевірки не наведено факти, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме УАСП ТОВ «КАІС», як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності свого контрагента.

При вирішення податкових спорів, суд виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій не спростовано.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. УАСП TOB «КАІС» не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобовязань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Окрім того, слід відзначити, що відсутність у контрагента трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов'язань, не свідчить про неможливість виконати відповідні робот, послуги чи поставку та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з даних мотивів, витрат на оплату цих робіт(послуг), у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються субєктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою (зокрема, при виборі контрагентів. вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов'язань тощо).

Зі змісту акту перевірки вбачається, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних в первинних документах, а також не зазначав про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства. В обґрунтування висновків в акті перевірки податковим органом не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій.

Отже, з огляду на зазначені обставини, а також приймаючи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, колегія суддів зазначає, що у разі порушення контрагентами платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цих осіб, у звязку з чим право платника податків, тобто позивача, на кредит та витрати не може ставитися у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Отже, формування субєктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитися у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобовязання по сплаті податку до бюджеті, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту

Аналіз реальності господарської операції повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідальності їх дійсному економічного змісту.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2017 року по справі 820/4022/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Судові витрати підлягають розполіду відповідно до 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2017 по справі № 820/4022/17 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області () на користь Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс" () судові витрати, повязані з наданням правничої допомоги у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст постанови складено 25.05.2018.