Справа № 2а/0470/7309/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2018 року

Київ

справа №2а/0470/7309/12

касаційне провадження №К/9901/4975/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС (далі - Митниця) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2012 (суддя - Борисенко П.О.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 (головуючий суддя - Суховаров А.В., суддя - Ясенова Т.І., Головко О.В.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Юнікон» (далі - Товариство) до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про визначення митної вартості,

УСТАНОВИВ:

У липні 2012 року Товариство звернулось до суду із позовом до Митниці, у якому просило: визнати протиправними та скасувати рішення Митниці про визначення митної вартості товарів від 13.03.2012 №110080000/2012/100230/1; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №110080000/2/00305.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що Митниці були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів, що надійшли до України на підставі зовнішньоекономічного контракту. Митниця витребувала додаткові документи, відмовила у прийнятті митної декларації та прийняла рішення про визначення митної вартості товару. Вважаючи рішення та картку відмови Митниці такими, що не відповідають чинному законодавству, позивач просить їх скасувати.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 23.10.2012 позов задовольнив повністю: визнав протиправним та скасував рішення про визначення митної вартості товарів від 13.03.2012 №110080000/2012/100230/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №110080000/2/00305.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 03.02.2015 рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що позивач для оформлення товару за першим методом (за ціною контракту) надав усі передбачені чинним законодавством документи для підтвердження ціни товару, що імпортується, з урахуванням того, що Товариством було надано для підтвердження митної вартості товару передбачені чинним законодавством транспортні документи, а подання інформації зовнішньоторговельних та біржових організацій щодо вартості товару та сировини, прайс-листів виробника, висновку експертних організацій про якісні та вартісні характеристики товару не передбачено вимогами Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Порядку декларування митної вартості, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затверджених наказом Державної митної служби України від 19.10.2010 №1242 (чинного на час виникнення спірних правовідносин). Митниця безпідставно застосувала резервний метод визначення митної вартості товару та не довела неможливість визначення митної вартості товару за ціною контракту та необхідності визначення такої вартості за другорядним методом.

Митниця оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанції до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 02.03.2015 відкрив касаційне провадження у справі. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме пунктів 7, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження», які підлягали застосуванню, а також вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що призвело до невідповідності висновків судів фактичним обставинам справи.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство вказує на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін. Зокрема, Товариство посилається на те, що Митницею не доведено, що надані Товариством для митного оформлення документи містять відомості, які викликають сумнів щодо їх достовірності.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 03.05.2018 прийняв касаційну скаргу Митниці до провадження, визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив попередній розгляд справи на 08.05.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що Товариство подало до Митниці митну декларацію за формою МД-2 від 05.03.2012 №11008000/2012/104228, згідно якої митна вартість товару, придбаного на підставі контракту від 27.01.2012 №СЮНК-157742, укладеного між Товариством (покупцем) та ВАТ «Оскольський металургійний комбінат» (постачальником), була визначена позивачем за ціною контракту (метод 1). Митниця витребувала у Товариства додаткові документи, а саме: підтвердження транспортних витрат, врахованих у вартості товару; інформацію зовнішньоторговельних та біржових організацій щодо вартості товару та/або сировини; прайс-лист виробника; висновки експертних організацій про якісні та вартісні характеристики товару. На момент прийняття оскаржуваного рішення декларант не надав інформацію зовнішньоторговельних та біржових організацій щодо вартості товару та сировини, а також прайс-лист виробника.

За результатом проведеного митного контролю Митниця прийняла рішення про визначення митної вартості товарів від 13.03.2012 №110080000/2012/100230/1, відповідно до якого здійснила коригування задекларованої Товариством митної вартості товару, яка визначена Митницею згідно з положеннями статті 273 Митного кодексу України, та ґрунтується на інформації ВМД від 16.01.2012 №209040600/2012/157. Підставою для визначення митної вартості товарів Митниця зазначила неподання та відмову у поданні декларантом додаткових документів, зазначених у ДМВ до ВМД, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу України від 11.07.2002 №92-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 262 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Частинами першою, другою статті 264 названого Кодексу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 265 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Відповідно до пункту 1.1 наказу Державної митної служби від 19.10.2010 №1242 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) необхідно чітко зазначати причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), зокрема, наявність висновку, що визначена декларантом митна вартість товару нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару.

Згідно з пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій встановили, що Товариство одночасно з митною декларацією в повному обсязі надало до Митниці документи, які підтверджують митну вартість товару; тоді як Митниця не довела, що подані Товариством документи для визначення митної вартості товару свідчать, що митна вартість товару нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару. При цьому Митниця не обґрунтувала та не довела неможливість визначення митної вартості за ціною контракту (методом №1).

Крім іншого, суди попередніх інстанцій правильно встановили, що згідно специфікації від 27.01.2012 №1 до контракту №СЮНК-157742 від 27.01.2012 умовами поставки визначено CPT - станція призначення Баловка Придніпровської залізниці (на умовах Інкотермс-2010), що вказує на включення транспортних витрат до ціни договору.

Наявність цих доказів спростовує твердження Митниці, що декларантом під час митного декларування товарів не було надано транспортних документів.

Відповідно до Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затверджених наказом Державної митної служби України від 19.10.2010 №1242 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини вимагається лише у випадках, коли ціна оцінюваного товару визначається за формулою та/або товар чи сировина, з якого товар виготовлено, реалізуються в порядку біржової торгівлі.

Каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми-виробника товару можуть бути витребувані митними органами при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України на виконання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) купівлі-продажу, сторонами яких є підприємства-посередники, що представляють інтереси виробників товарів або власника торгової марки товару (торгові дома, представництва тощо).

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, умов для витребування у декларанта зазначених документів у відповідача не було.

Таким чином, доводи Митниці, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2012 та ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні її касаційної скарги слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Митниці підлягає залишенню без задоволення, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2012 та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна