Справа № 826/7818/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2018 року 15:04 № 826/7818/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., суддів: Літвінової А.В., Мазур А.С. при секретарі судового засідання Борсуковської А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа Національного банку України, Вінницького відділення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»
прозобов'язання вчинити дії,
за участі:

представника відповідача 1 - Каратун Т.В.

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 25 квітня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Національного банку України (далі по тексту - відповідач-1) та Вінницького відділення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі по тексту - відповідач-2), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про:

- зобов'язання відповідача - 1 надати інформацію на запит позивача від 18.04.2016р., а в разі її відсутності провести перевірку у Філії Вінницького відділення Ощадбанку №8672 (м. Вінниця, вул. Коцюбинського, 78) з питань списання дебіторської заборгованості за кредитним договором №49 від 05 жовтня 2007 року укладеному між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний Ощадний Банк» на підставі Постанови Національного банку України №424 від 13.09.2010р. «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості»;

- зобов'язання відповідача - 2 письмово підтвердити чи спростувати виконання Банком Постанови №424 від 13.09.2010р. «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості» у відповідності до п.п. 12.3.13 п. 12.3 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.05.2010р. №2275-V списання дебіторської заборгованості по кредитному договору №49 від 05 жовтня 2007 року укладеному між Заявником та Банком.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ненадання відповідачами відповіді по суті запитів суперечить вимогам Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про доступ до публічної інформації". Крім того, позивач звертав увагу, що контролюючим органом проігноровано частину звернення, не вчинено активних дій щодо реагування та виконання заяви та/або не надано взагалі жодної відповіді щодо відмови в такому виконанні.

Представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача.

Представник відповідача - 1 проти позову заперечив з тих підстав, що останній не є розпорядником запитуваної інформації та підстави для проведення позапланової перевірки, яку просив провести позивач, відсутні. Також представник відповідача - 1 зазначив, що списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника.

Представник відповідача - 2 в судове засідання не з'явився. Однак, через канцелярію суду відповідачем - 2 подано письмовий відзив на позов, відповідного до якого контролюючий орган заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області на запит позивача була надана відповідь від 30.03.2016р. за №3512/ЗПІ, що запитувана позивачем інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про надання доступу до публічної інформації», а саме до конфіденційної інформації.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Однак, через канцелярію суду третьою особою подані письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, відповідного до яких проти задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України» заперечує повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача - 1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2016 року представник позивача звернувся до Національного банку України із запитом на інформацію, в якому просив останнього надати інформацію щодо формування резерву та списання заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ "Державний ощадний банк України".

Листом від 29.04.2016р. №20-0004/38318 НБ України повідомив представника позивача, що Національний банк України не є розпорядником інформації і не має документів, що підтверджують формування та використання банком резерву за кредитною заборгованістю позивача. Вся інформація та документи, які стосуються кредитних правовідносин між позивачем та банком за кредитним договором, знаходиться безпосередньо у банку. При цьому, Національний банк України звернув увагу, що списання за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог до позичальника/контрагента. Таке списання фінансового активу з балансу банку не встановлює, не змінює та не припиняє вимог кредитора до боржника за кредитним договором.

Також, представник позивача листом від 22 березня 2016 року звернувся до Вінницького відділення Вінницької ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області із запитом на інформацію, яким просив надати копію акту перевірки з філії Вінницького міського відділення Ощадбанку №8672 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.10р. по 21.03.16р., та розшифровку безнадійної заборгованості, списаної за рахунок страхового резерву Банку, а також просив, письмово підтвердити чи спростувати виконання Банком Постанови №424 від 13.09.2010р. «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості» у відповідності до п.п. 12.3.13 п. 12.3 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.05.2010р. №2275-V списання дебіторської заборгованості по договору відновлювальної кредитної лінії №49 від 05 жовтня 2007 року.

Листом Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 30.03.2016р. №3512/ЗПІ повідомлено представника позивача, що запитувана ним інформація належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про надання доступу до публічної інформації", а саме до конфіденційної інформації.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів та у зв'язку із цим про зобов'язання вчинити певні дії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII (надалі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. До суб'єктів інформаційних відносин, згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону належать, зокрема, фізичні особи.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (надалі-Закон № 2939-VI).

Згідно зі статтею 1 Закону № 2939-VI, "публічна інформація" - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про Національний банк України", Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Постанова Правління Національного банку України від 13.09.2010 року №424 "Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості" (надалі Порядок №424) регламентувала формування банками резервів, процедуру списання безнадійної заборгованості за рахунок резервів, відображення в бухгалтерському обліку формування резервів.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

При цьому, правила та порядок відображення банками операцій в бухгалтерському обліку регулюються Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п. 4 Порядку №424, рішення про списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами приймається правлінням банку.

Списання безнадійної заборгованості за кредитами та нарахованими за ними процентами не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Банк у період відповідно до законодавства України продовжує роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості (п.8 Порядку №424).

Отже, списання безнадійної заборгованості за кредитами за рахунок сформованих резервів не означає автоматичного списання банком кредиту позичальника і не є спрощенням боргу.

У відповідності до частини першої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, надання публічної інформації зумовлюється її наявністю у відповідного суб'єкта.

Відтак, в даному випадку суд приходить до висновку, що Національний банк України не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки вказана інформація знаходиться безпосередньо у банку, тобто у третьої особи.

В частині позовних вимог про те, що у разі відсутності запитуваної інформації провести перевірку Філії Вінницького відділення Ощадбанку №8672 з питань списання дебіторської заборгованості за кредитним договором від №49 від 05 жовтня 2007 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 71 Закону України "Про банки і банківську діяльність", кожний банк є об'єктом інспекційної перевірки уповноваженими Національним банком України особами. Перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України. Перевірка банків здійснюється відповідно до плану, затвердженого Національним банком України. Планова перевірка здійснюється не частіше одного разу на рік. Про проведення планової перевірки Національний банк України зобов'язаний повідомити банк не пізніше, ніж за 10 днів до його початку.

Згідно з приписами п.2.2 Положення про планування та порядок проведення інспекційних перевірок, затвердженого постановою правління НБУ від 17.07.2001 року №276 (надалі - Положення №276) для складання планів інспекційних перевірок Національний банк аналізує: інформацію безвиїзного нагляду; інформацію про результати попередніх інспекційних перевірок і результати проведеної роботи щодо усунення порушень; інформацію про виконання банками розроблених заходів фінансового оздоровлення; інформацію інших підрозділів Національного банку щодо діяльності банку/філії іноземного банку; результати перевірок діяльності об'єкта перевірки, які здійснювалися державними органами контролю та правоохоронними органами, ФГВФО, аудиторськими фірмами; звернення, скарги вкладників, кредиторів та інших юридичних і фізичних осіб; рішення Правління Національного банку, завдання та вказівки керівництва Національного банку; інформацію щодо діяльності об'єкта перевірки, яка розміщена в засобах масової інформації, інших джерелах.

Національний банк має право прийняти рішення про проведення позапланової інспекційної перевірки за наявності обґрунтованих підстав. Такими підставами, зокрема, є: виявлення під час здійснення безвиїзного нагляду (у тому числі за результатами аналізу статистичної звітності) суттєвого погіршення фінансового стану банку/філії іноземного банку; наявність фактів, що можуть свідчити про здійснення об'єктом перевірки ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників або інших кредиторів; виявлення фактів подання Національному банку недостовірної інформації та/або звітності; зміна власника (власників) істотної участі в банку або голови ради та/або голови правління банку; набуття банком статусу спеціалізованого; надходження повідомлення від банку про відкриття відокремленого підрозділу або виявлення фактів початку діяльності відокремленого підрозділу банку без повідомлення про його відкриття; наявність фактів, що можуть свідчити про здійснення банком діяльності без відповідних ліцензій і дозволів та/або здійснення відокремленим підрозділом банку виду діяльності без надання банком права на його здійснення; надходження повідомлення від банку про початок нового виду діяльності або надання нового виду фінансових послуг (крім банківських) або виявлення фактів початку такої діяльності без повідомлення Національного банку; звернення банку щодо отримання ліцензії чи дозволів, передбачених законодавством України; ненадання інформації, документів або їх копій за письмовим запитом Національного банку в установлені строки; необхідність перевірки інформації, викладеної в запереченнях до довідки про перевірку/звіту про інспектування; віднесення банку до категорії проблемних; надходження інформації від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) до Національного банку про виявлені ФГВФО порушення банками вимог законодавства України; надходження повідомлення від ФГВФО до Національного банку про необхідність проведення інспекційної перевірки неплатоспроможного/перехідного банку у зв'язку з необхідністю підтвердження приведення його діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства України щодо дотримання нормативів капіталу та ліквідності. (п.1.8 Положення №276).

Отже, у відповідача - 1 відсутні підстави для проведення перевірки на підставі звернення позивача в порядку надання інформації.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про зобов'язання НБ України надати інформацію на запит позивача від 18.04.2016р., а в разі її відсутності провести перевірку у Філії Вінницького відділення Ощадбанку №8672 (м. Вінниця, вул. Коцюбинського, 78) з питань списання дебіторської заборгованості за кредитним договором №49 від 05 жовтня 2007 року укладеному між ОСОБА_1 та ВАТ «Державний Ощадний Банк» на підставі Постанови Національного банку України №424 від 13.09.2010р. «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості», має бути відмовлено.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача - 2 письмово підтвердити чи спростувати виконання Банком Постанови №424 від 13.09.2010р. «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості» у відповідності до п.п. 12.3.13 п. 12.3 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.05.2010р. №2275-V списання дебіторської заборгованості по кредитному договору №49 від 05 жовтня 2007 року укладеному між Заявником та Банком, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального (підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Вичерпний перелік підстав проведення документальної позапланової перевірки наведений у статті 78 Податкового кодексу України, серед яких підстави для її проведення за зверненнями та запитами фізичних осіб також відсутні.

Натомість, підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачає проведення документальної позапланової перевірки у разі отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Проте, зі змісту запиту на інформацію, адресованого представником позивача Вінницькому відділенню Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, не зазначеної податкової інформації, яка свідчить про порушення вимог податкового законодавства з боку платника податків, а містить вимогу про підтвердження фактів, в яких зацікавлений позивач, що не передбачено серед законодавчо мотивованих підстав для проведення контролюючим органом документальної позапланової перевірки.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача - 2 письмово підтвердити чи спростувати виконання Банком Постанови №424 від 13.09.2010р. «Про затвердження Порядку формування банками резервів за кредитами і нарахованими за ними процентами та списання безнадійної заборгованості» у відповідності до п.п. 12.3.13 п. 12.3 статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.05.2010р. №2275-V списання дебіторської заборгованості по кредитному договору №49 від 05 жовтня 2007 року укладеному між Заявником та Банком, має бути відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов не підлягає задоволенню.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, іпн НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Є.В. Аблов

Судді: А.В. Літвінова

А.С. Мазур