Справа № 803/129/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/3021/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дмитрук В.В.), ухвалене в порядку письмового провадження в м.Луцьку 01 березня 2018 року у справі №803/129/18 за позовом ОСОБА_3 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.01.2018 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в прийнятті рішення про призначення одноразової грошової допомоги за отримання ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року в розмірі 160 000 гривень, зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов'язаного з захистом Батьківщини, відповідно до ст.16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 №975, в розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з урахуванням раніше виплачених сум, в сумі 160 000 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Адміністрації ДПС України щодо відмови в прийнятті рішення про призначення одноразової грошової допомоги за отримання ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з урахування раніше виплачених сум, в розмірі 160 000 грн. та зобов'язання прийняти рішення про призначення та виплату даної одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 є передчасними, оскільки із заявою про прийняття рішення про призначення доплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 звернувся одразу до Адміністрації ДПС України, а не до Луганського прикордонного загону, як це передбачено вищенаведеними нормами законодавства, відповідно, і рішення про доплату чи про відмову у доплаті відповідачем не приймалось.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що про другу виплату одноразової грошової допомоги позивач звернувся 30.03.2017 до Луганського прикордонного загону, при тому подав всі необхідні документи. Скаржник вказує, що, оскільки рішення відносно позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги прийнято тільки 20.06.2017, тому має повне право на доплату одноразової грошової допомоги до розміру 250-кратного прожиткового мінімуму, на що суд першої інстанції увагу не звернув. Вважає, що не зобов'язаний був додатково звертатись про виплату одноразової грошової допомоги з дотриманням всіх умов, встановлених в Порядку №975.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що зміни розміру виплат з 150 на 250-кратний у Постанові Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 відбулись лише 22.11.2017. Зазначено, що як в заяві про здійснення виплати одноразової грошової допомоги, так і у висновку Луганського прикордонного загону та розрахунку зазначено саме 150-кратний прожитковий мінімум. Окрім того, рішення №59 від 20.06.2017 скаржником не оскаржується.

В судовому засіданні 21.05.2018 представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_3 проходив військову службу під час мобілізації з 05.08.2015 по 06.10.2016 в військових частинах, які входять до складу Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника Луганського прикордонного загону від 06.10.2016 №471-ос ОСОБА_3 звільнений з військової служби та виключений зі всіх видів забезпечення.

Згідно з Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Волинського обласного бюро МСЕ обласної МСЕК Серії 12ААА №744968 ОСОБА_3 встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання пов'язані з захистом Батьківщини (а.с.8).

07.12.2017 ОСОБА_3 звернувся із заявою в Адміністрацію Державної прикордонної служби України, просив прийняти рішення про призначення доплати за отримання ІІІ (третьої) групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в розмірі 160000 грн.(а.с.13-14).

Листом від 22.12.2017 №11/Г-17703 Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила ОСОБА_3, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Враховуючи висновок Луганського прикордонного загону про можливість виплати одноразової грошової допомоги, розрахунок одноразової грошової допомоги та дату довідки Волинської обласної МСЕК від 13.03.2017 серії 12ААА №744968, комісією Адміністрації Державної прикордонної служби України прийнято рішення про виплату одноразової грошової допомоги із розрахунку 150-кратного прожиткового мінімуму.

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, в редакції чинній на час встановлення інвалідності позивачу (01.01.2017), (далі - Закон №2011-XII) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби (п.5 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII).

Відповідно до п.б ч.1 ст.16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

Згідно з ч.2 ст.16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов'язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до положень ст.16-3 Закону №2011-XII встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров'я відповідно до законодавства.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов'язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, в редакції чинній на час встановлення інвалідності позивачу (25.12.2013), (далі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 встановлено, що у разі встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги набувається у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності та не ставиться у залежність від первинного чи вторинного встановлення такої інвалідності.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з п.8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов'язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів) (п.12 Порядку №975).

Відповідно до п.17 Порядку №975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Згідно з п.13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 27.01.2017 серія 12 ААА №744574 ОСОБА_3 встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням військової служби.

13.02.2017 зареєстровано заяву ОСОБА_3 до Луганського прикордонного загону про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням військової служби у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановленні інвалідності, шляхом перерахування на банківський рахунок (а.с.28).

24.02.2017 т.в.о. начальника Луганського прикордонного загону затверджено висновок про можливість виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 та розрахунок такої допомоги.

17.03.2017 Головою Державної прикордонної служби України затверджено Рішення комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України №20 про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановленні інвалідності, в сумі 101500 грн. (а.с.11).

13.04.2017 начальником Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України винесено Наказ №157-ос «Про проведення виплати одноразової грошової допомоги» згідно з яким наказано виплатити одноразову грошову допомогу старшому сержанту запасу ОСОБА_3 в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановленні інвалідності, в сумі 101500 грн. (а.с.33).

При повторному огляді ОСОБА_3 згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 13.03.2017 серії 12 ААА №744968 встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання пов'язане із захистом Батьківщини.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III груп.

27.03.2017 ОСОБА_3 звернувся до начальника Луганського прикордонного загону із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювань, пов'язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 150 кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з урахуванням раніше виплачених сум.

31.03.2017 начальником Луганського прикордонного загону затверджено висновок про можливість виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 та розрахунок такої допомоги.

Рішенням комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України №59 від 20.06.2017 призначено ОСОБА_3 доплату за отримання ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплаченої суми, в розмірі 138500 грн. (а.с.12).

Отримання коштів за вказаними Рішеннями №20 та №59 підтверджено як платіжними дорученнями №567 від 03.04.2017 та №1219 від 29.06.2017, так і скаржником в заяві від 07.12.2017.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» від 06.04.2017 №2004-VIII, який набрав чинності 07.05.2017, внесено зміни у Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та текст статті 16-2 викладено в такій редакції, зокрема: «Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи».

Тобто, з 07.05.2017 на рівні Закону закріплено право на одержання військовослужбовцем одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у підпункті 4 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII.

Згідно з п.2 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Разом з тим, зміни у Порядок №975 в частині розміру одноразової грошової допомоги, яка призначається у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи, Кабінетом Міністрів України внесено лише 15.11.2017 Постановою №855.

З матеріалів справи встановлено, що 20.06.2017 Державною прикордонною службою України як розпорядником бюджетних коштів прийнято Рішення №59 про призначення ОСОБА_3 доплати за отримання ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Як встановлено з відзивів на позовну заяву та апеляційну скаргу, а також пояснень представника відповідача в судовому засіданні Рішення №59 прийнято у відповідності до розміру одноразової грошової допомоги вказаної у заяві позивача від 27.03.2017, висновку Луганського прикордонного загону про можливість виплати одноразової грошової допомоги від 31.03.2017 та розрахунку такої.

При цьому, оскільки прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги законодавцем ставиться у залежність від подання заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності разом із пакетом документів, передбачених п.11 Порядок №975, а також висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності відповідного висновку із документами, необхідними для прийняття рішення про доплату одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, рішення про доплату чи про відмову у доплаті відповідачем не приймалось, а лист-відповідь від 22.12.2017 №11/Г-17703, надісланий на заяву ОСОБА_3 від 07.12.2017, не розпорядчим індивідуальним правовим актом з вказаного питання.

Разом з тим, Рішення №59 від 20.06.2017 є чинним та ОСОБА_3 в даному судовому процесі не оскаржується.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо передчасності позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року у справі №803/129/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 24.05.2018.