Справа № 820/845/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/845/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Гуцала М.І.

суддів: Донець Л.О. , Мельнікової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2018, суддя Біленський О.О., (повний текст складено 12.03.2018) по справі № 820/845/18

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова в призначенні пенсії у звязку з втратою годувальника згідно Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1;

- зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсію у звязку з втратою годувальника згідно Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" незалежно від результатів перевірки фактичного місця проживання, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, починаючи з 18.10.2017.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 по справі № 820/845/18, прийнятим в порядку спрощеного провадження (без повідомлення сторін) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 по справі № 820/845/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що підзаконні нормативні акти, зокрема постанова Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, не може звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили (ст.46 Конституції України, п. а ч.1 ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення, ст. 8 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування). Вказує, що законом не передбачено такої умови для призначення пенсії, як встановлення фактичного перебування за місцем реєстрації. Стверджує, що позивачем дотримано усіх умов для призначення пенсії на підставі п. а ч.1 ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення (достатній вік, пільговий стаж), що не заперечувалось відповідачем по справі під час подачі позивачем 15.11.2017 документів для призначення пенсії, які були прийняті відповідачем без зауважень. З огляду на викладене, стверджує про відсутність підстав для відмови у призначенні йому пенсії. Вважає, що має право на вільне пересування та вибір місця проживання (стаття 33 Конституції України).

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Зауважив, що відмова в призначенні пенсії позивачу була здійснена на підставі рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради від 15.11.2017, оформленим протоколом № 69, яке не було оскаржене, а тому обовязкове для врахування.

З посиланням на ст. 36 Закону № 1058-ІV відповідач зазначив, що годувальнику на день смерті було 58 років, а тому для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника необхідний страховий стаж 14 років, який не був підтверджений документально. Стверджує, що позивачем не надано до заяви про призначення (перерахунку) пенсії відповідної кількості документів, необхідних для призначення пенсії, перелік яких зазначено в розділі 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" , затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.01.2017 позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району ХМР та отримала довідку внутрішньо переміщеної особи № від 31.01.2017.

Відповідно до копії довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради № від 31.01.2017 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. кв.1, смт Горького, Червоногвардійський район, м. Макіївка, Донецька обл., фактичне місце проживання/перебування АДРЕСА_1, 61098 (а.с. 17).

18.10.2017 ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (а.с. 48).

Рішенням комісії з розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова, яке відбулось 17.11.2017 Протокол №33, відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", враховуючи рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради від 15.11.2017 Протокол №69, яким не підтверджено місце перебування заявниці на території Новобаварського району м.Харкова (а.с. 18).

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про його оскарження та зобовязання відповідача призначити їй пенсію у звязку з втратою годувальника згідно Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради від 15.11.2017 (протокол №69) про відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат позивачу, яке було покладено в основу оскарженого рішення відповідача, не було оскаржене, є діючим. За висновком суду, прийняття Шевченківським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії у звязку з втратою годувальника згідно Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" на підставі вказаного рішення в повній мірі відповідає приписам чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та Законі України Про пенсійне забезпечення, якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно зі статтею 5 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

У відповідності до частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Положеннями ч.1 ст.36 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 по 21.02.2014 за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_2), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Частиною 1 статті 44 та частиною 5 статті 45 Закону №1058-ІV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

У відповідності до п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі по тексту - Порядок №22-1) у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 7 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі по тексту постанова № 637, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського обєднаного УПФУ м. Харкова, надавши пакет документів для призначення пенсії (заяву про призначення пенсії, паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтво про загальнообовязкове державне пенсійне страхування померлого годувальника №, довідку про склад сімї №78 від 16.04.2015 з додатком у вигляді довідки, про спільне проживання з годувальником по день його смерті, виданої органом самоорганізації населення комітет мікрорайону Горького Червоногвардійського району міста Макіївки, свідоцтво про шлюб III - НО №259342, свідоцтво про смерть від 05.04.2013 серії І-НО №69299, документ про перебування членів сімї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника, а також документ про місце проживання (реєстрації) - довідку Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради від 31.01.2017 № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою : АДРЕСА_1, 61098, на території Новобаварського району м. Харкова.

Колегія суддів зауважує, що вказана довідка є чинною, не скасована у встановленому законом порядку.

Між тим, відповідачем 17.11.2017 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії виключно на тій підставі, що відповідно до рішення районної комісії з призначення соціальних виплат місце проживання позивача за вказаною вище адресою не підтверджено, у звязку з чим позивачеві відмовлено у призначенні соціальних виплат.

При цьому, у рішенні Шевченківського обєднаного УПФУ м. Харкова від 17.11.2017 р. відсутнє посилання на жодну норму Закону № 1058-ІV або іншого нормативно-правового акту, на підставі якої позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

В суді першої та апеляційної інстанцій відповідач в обґрунтування правомірності своїх дій посилався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08 червня 2016 року № 365 (далі по тексту Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 365).

Однак, колегією суддів не береться до уваги посилання відповідача як на підставу обґрунтованості відмови у призначенні пенсії позивачу на вказаний вище Порядок, оскільки, з урахуванням положень ч. 4 ст. 9 КАС України, слід застосувати до спірних правовідносин Закон України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706-VІІ та Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, які мають вищу юридичну силу.

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що Законом № 1058-ІV не передбачено такої підстави для відмови у призначенні пенсії, як не підтвердження фактичного місця проживання пенсіонера за місцем реєстрації.

При цьому, як зазначалось вище, дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як встановлено статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 як громадянин України незалежно від підтвердження місця свого проживання за місцем реєстрації як внутрішньо переміщеної особи вправі користуватися конституційними правами, в тому числі й правом на пенсійне забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія. Відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на виплату пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 р. по справі № 415/4918/17.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право позивача на призначення пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як підтвердження фактичного місця проживання за місцем реєстрації. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

При цьому, виходячи з вказаного рішення ЄСПЛ, позивач як внутрішньо переміщена особа не повинен ставитися у менш вигідне становище та зазнавати додаткових перешкод у користуванні правом на призначення пенсії порівняно з іншими громадянами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про застосування підзаконного нормативного акту, який підлягає застосуванню у спірних відносинах, необхідно зважати також на забезпечення справедливого балансу між обмеженнями, встановленими цим законодавством, та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи.

Отже, відмова відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_1 лише на тій підставі, що відповідно до рішення районної комісії з призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам місце проживання заявника на території Новобаварського району м. Харкова не підтверджено, суперечить інтересам позивача та суттєво обмежує реалізацію його права на соціальний захист, гарантоване Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач по справі, відмовляючи у призначенні пенсії ОСОБА_1 з посиланням на не підтвердження фактичного місця проживання позивача на території Шевченківського району м. Харкова, хоча й діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2018, однак, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи (в даному випадку, позивача) і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з використанням повноважень не з тією метою, з якою вони надані.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вищезазначене рішення відповідача у спірних відносинах не може бути визнане правомірним, оскільки не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, та підлягає скасуванню.

При цьому суд апеляційної інстанції акцентує увагу на встановленого ч. 2 ст. 77 КАС України обовязку відповідача як субєкта владних повноважень доказування правомірності свого рішення виключно на тих доказах, які покладені в основу оскаржуваного рішення, за виключенням випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу в оскаржуваному рішенні зазначається лише рішення іншого субєкта владних повноважень, яким не підтверджено фактичного місця проживання позивача на території Шевченківського району м. Харкова.

В той же час, у відзиві на позов та відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на додаткові підстави на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення, які стосуються відсутності необхідних документів для прийняття ним рішення про призначення позивачу пенсії.

Дійсно, у розумінні Закону № 1058, Порядку № 22-1 пенсія призначається за результатами розгляду і аналізу всіх наданих документів, у разі дотримання особою всіх умов призначення пенсії, зокрема, щодо стажу та пенсійного віку тощо.

Як зазначалось вище, позивачем при зверненні 18.10.2017 до Шевченківського обєднаного УПФУ за призначенням пенсії надавався певний перелік документів.

Однак, всупереч вимогам пункту п.4.7 Порядку № 22-1 відповідач при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_3 не надав оцінки тим документам, які були надані позивачем 18.10.2017 разом із заявою про призначення пенсії.

Таким чином, відповідач як субєкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 44 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, беручи до уваги, що відповідачем не було надано оцінки всім документам, поданими ОСОБА_1, тобто, не перевірено наявності у неї права на призначення пенсії у звязку з втратою годувальника, з відображенням відповідних висновків та підстав у своєму рішенні, позовна вимога про зобовязання Шевченківського обєднаного УПФУ м. Харкова призначити пенсію у звязку з втратою годувальника згідно Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" з 18.10.2017 незалежно від результатів перевірки фактичного місця проживання, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам та не обмежуючи його право вибору поточного банківського рахунку для отримання пенсії, є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

У відповідності до ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів зазначає, що прийняття відповідачем рішення про призначення (виплату) пенсії Законом № 1058, Законом України Про пенсійне забезпечення та Порядком № 22-1 віднесено до виключної компетенції Шевченківського обєднаного УПФУ м. Харкова.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.9, ч.3 ст.245 КАС України, оскільки відповідачем не реалізовано власних дискреційних повноважень щодо призначення пенсії ОСОБА_1, колегія суддів вважає за необхідне зобовязати Шевченківське обєднане УПФУ м. Харкова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2017 разом з поданими документами, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

За приписами п.4 ч.1 ст.317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 по справі № 820/845/18 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Виходячи із приписів ст. 139 КАС України, зважаючи на факт відстрочення судовими рішеннями сплати позивачем судового збору за подання позову та апеляційної скарги, підстав для відшкодування судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись 139 ч.4 ст.229, ст.ст.243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 по справі № 820/845/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 17.11.2017 (протокол № 33) про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника згідно з Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2017. про призначення пенсії разом з поданими документами, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6

Повний текст постанови складено 25.05.2018.