Справа № 755/4288/16-а
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року

Київ

справа №755/4288/16-а

адміністративне провадження №К/9901/10488/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

Судді-доповідача - Бевзенка В.М.,

суддів: Білоуса О.В., Шарапи В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 755/4288/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора Управління патрульної поліції роти № 9 батальйону № 4 м. Києва Департаменту патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України лейтенанта поліції Мельник Вероніки Валеріївни

про скасування постанови про адміністративне правопорушення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції

на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року (головуючий - Ластовка Н.Д.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Епель О.В., суддів: Карпушової О.В., Мамчура Я.С.),

ВСТАНОВИВ :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2016 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора Управління патрульної поліції роти № 9 батальйону № 4 міста Києва Департаменту патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України лейтенанта поліції Мельник Вероніки Валеріївни (далі - відповідач), в якому просив:

1.1. визнати незаконними дії відповідача щодо складання постанови від 26 лютого 2016 року серії ПОЗ № 072790 про визнання позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.;

1.2. визнати протиправною та скасувати постанову від 26 лютого 2016 року серії ПСЗ № 072790 про адміністративне правопорушення та закрити провадження по справі, у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на думку позивача відповідачем протиправно винесено постанову про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. 13 квітня 2016 року Дніпровський районний суд м. Києва вирішив:

3.1. позов ОСОБА_2 задовольнити.

3.2. визнати дії інспектора Управління патрульної поліції роти № 9 батальйону № 4 м. Києва Департаменту ПС МВС України лейтенанта поліції Мельник Вероніки Валеріївни щодо винесення постанови Серії ПСЗ № 072790 від 26 лютого 2016 року в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП неправомірними.

3.3. постанову Серії ПСЗ № 072790 від 26.02.2016 року в справі про адміністративне правопорушення, складеної інспектором Управління патрульної поліції роти № 9 батальйону № 4 м. Києва Департаменту ПС МВС України лейтенантом поліції Мельник Веронікою Валеріївною, на підставі якої притягнено ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - закрити.

4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином.

4.1.Суд першої інстанції дійшов до висновку, що вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, з урахуванням доказів у справі та фактичних обставин справи, є недоведеним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. 15 червня 2016 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:

5.1. апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково;

5.2. постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - скасувати;

5.3. у задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог - відмовити;

5.4. в іншій частині постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року - залишити без змін.

6. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача при складанні оскаржуваної постанови від 26 лютого 2016 р. серії ПОЗ № 072790 та необхідності її скасування.

6.1. Разом з тим, апеляційний суд зазначив, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

6.1.1 Задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 в іншій частині позовних вимог є достатнім способом захисту його прав та законних інтересів, що помилково не було враховано судом першої інстанції та призвело до порушення ним норм матеріального права.

6.1.2. Рішення суду першої інстанції, в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, було скасовано судом апеляційної інстанції, а в цій частині прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. У липні 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Департаменту патрульної поліції, яка 29 січня 2018 року передана на розгляд до Верховного Суду.

8. У касаційній скарзі відповідач просить:

8.1. скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року;

8.2. прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

9. Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2018 року справа призначена до попереднього розгляду у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

10. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:

11. Відповідач у касаційній скарзі посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень допущено порушення норм матеріального та процесуального права, тому такі рішення є незаконними.

12. Скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної правової оцінки обставинам справи, що призвело до безпідставних висновків про визнання незаконною оспорюваної постанови.

13. Позивач заперечення на касаційну скаргу не подавав.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 лютого 2016 року Інспектором управління патрульної поліції роти №9 батальйону №4 м. Києва Департаменту ПС МВС України лейтенантом поліції Мельник В.В. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України, а саме за порушення п. 15.9 ПДР, тобто здійснення стоянки на зупинці громадського транспорту.

15. Позивач з постановою у справі про адміністративне правопорушення відносно нього не погодився та вказав, що адміністративне правопорушення він не скоював, що здійснюючи зупинку він дотримувався всіх правил дорожнього руху. Зокрема, дотримуючись п. п. 15.2, 15.9 е Правил дорожнього руху, переконавшись в тому, що його зупинка буде безпечна для інших учасників дорожнього руху, увімкнув аварійну світлову сигналізацію, здійснив зупинку з правого краю проїзної частини по вул. Гетьмана 16 у м. Києві, не менше ніж за 30 метрів від дорожнього знака зупинки маршрутних транспортних засобів.

16. Вважаючи вказану постанову незаконною, ОСОБА_2 звернувся в суд за захистом свого порушеного права.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

17. Конституція України

17.1. Частина 2 статті 19 Конституції України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19).

18. Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

18.1. Стаття 33 КУпАП. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

18.2. Частина 1 статті 122 КУпАП. Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

18.3. Стаття 245 КУпАП. Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

18.4. Пункт 1 частини 1 статті 247 КУпАП. Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

18.5. Стаття 251 КУпАП. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

19. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

19.1. Пункт 1,2 частини 1 статті 341. Межі перегляду судом касаційної інстанції.

1. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

20. Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху» (далі - ПДР, Правила).

20.1. Підпункти 15.1, 15.2 пункту 15 ПДР. Зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

20.2. Підпункт «е» пункту 15.9 ПДР. Зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

21. Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

21.1. Пункт 3 розділу І, підпункт 4 пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 1395. Сталий орієнтир - стаціонарно встановлений об'єкт (кут будівлі або павільйону зупинки маршрутних транспортних засобів, дорожній знак 5.60 «Кілометровий знак», опора електропередач, об'єкт дорожнього сервісу, порядковий елемент інженерної конструкції дороги тощо), який має свою назву, порядковий номер, іншу видиму відмінність серед подібних об'єктів та розташований уздовж вулиці або смуги відведення дороги (сталим орієнтиром не є дерева, кущі, транспортні засоби, які стоять, тимчасові споруди або конструкції, пересувні торговельні споруди, огорожі будівельних майданчиків або місць проведення дорожніх робіт, інші об'єкти, розташування яких на місцевості в подальшому неможливо об'єктивно визначити чи геометрія, розміри або місце розташування яких можуть з часом змінюватись).

Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення, наряду з іншим, вирішує чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

23. Суд апеляційної інстанції зазначив, що у справі про адміністративне правопорушення від 26 лютого 2016 року серії ПСЗ № 072790 відповідачем не визначено конкретного складу адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, а натомість зазначено, що він вчинив «зупинку (стоянку) на зупинці громадського транспорту», але у відповідності до ПДР зупинка та стоянка є різними діями, їх вчинення призводить до порушення різних пунктів ПДР та, відповідно, вони утворюють різні склади адміністративного правопорушення.

24. Суди встановили, що жодних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КАС України, відповідачем надано не було.

25. Судом апеляційної інстанції спростовано доводи скаржника про те, що факт зупинки позивача на зупинці громадського транспорту підтверджується його письмовими поясненнями, враховуючи те, що ці письмові пояснення не містять ані дати, коли вони були відібрані у позивача, ані прізвища, імені та по батькові посадової особи патрульної служби, яка їх відібрала у позивача, а отже, не є належним і допустимим доказом у розумінні ст. 70 КАС України.

26. Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо неправомірності дій відповідача при складанні оскаржуваної постанови від 26 лютого 2016 року серії ПОЗ № 072790 та необхідності її скасування.

Судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень в цій частині було повно встановлено обставин справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права

27. Крім того, Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції, що адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки вирішення такого питання, у відповідності до змісту ст. 247 КУпАП, належить до дискреційних повноважень відповідного суб'єкта влади, а тому обґрунтовано скасував постанову суду першої інстанції в цій частині.

28. Суд не приймає до уваги доводи скаржника в касаційній скарзі щодо невмотивованості судами першої та апеляційної інстанцій своїх судових рішень.

Згідно пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

29. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

30. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

31. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції та суду першої інстанції, в незміненій частині, є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року та постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року, в незміненій частині, залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя - доповідач В.М. Бевзенко

Судді О.В. Білоус

В.М. Шарапа