Справа № 826/6956/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 травня 2018 року 16:38 № 826/6956/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С. при секретарі судового засідання Князєвій А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості у розмірі 58870, 62 грн.,

за участі представників сторін:

від позивача - Маляренко С.О.

від відповідача- Соляк В.В., представник відповідача: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому просило суд стягнути з відповідача на користь позивача 58 870, 62 грн. капіталізованих платежів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.12.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 під час перебування у трудових відносинах із Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, ОСОБА_5 помер, про що був складений відповідний акт про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Тож, у зв'язку із припиненням відповідачем підприємницької діяльності, позивачем відповідно до Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затвердженого постановою КМУ України від 06.05.2000 №765 було здійснено розрахунок капіталізованих платежів щодо осіб, які перебували на обліку відповідача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - сина та батька потерпілого ОСОБА_5

Так, відповідно до складеного розрахунку капіталізованих платежів, ОСОБА_1 зобов'язаний сплатити на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві 60 478, 14 грн. капіталізованих платежів, однак відповідач здійснив часткову виплату капіталізованих платежів на суму 1607, 52 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що виконання вимог щодо сплати капіталізованих платежів є обов'язком ФОП ОСОБА_1, що припинився без правонаступника, а відтак виконання обов'язку в цій частині у ОСОБА_1 відсутнє. Окрім того, на думку відповідача, вищезгаданий нещасний випадок стався у зв'язку із використанням ОСОБА_5 транспортного засобу в особистих цілях, а тому інцидент має невиробничий характер. Висновок комісії, що міститься в акті про проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався на виробництві вважає таким, що не відповідає дійсності, а в якості підтвердження вказаних обставин, посилається на окрему думку страхового експерта з охорони праці ОСОБА_8

Відповідач розміру грошових коштів на вимогу Фонду по капіталізації не визнав та не сплатив, у зв'язку з чим позивач звернуся з адміністративним позовом до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

07.08.2015 Комісією, утвореною наказом від 08.05.2015 №80-Р Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області у складі: ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 було проведено з 08.05.2015 по 06.08.2015 розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 14:00 год., в АДРЕСА_2, за результатами якої складений Акт.

Згідно даного Акту комісія дійшла висновку, що нещасний випадок з водієм ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_5 визнано таким, що пов'язаний із виробництвом, згідно із пп.1 п. 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011.

Окремою думкою до Акту комісії, член комісії ОСОБА_8 не погодився із висновками комісії зазначивши, що нещасний випадок не пов'язаний із виробництвом, оскільки водій відхилився від заданого маршруту.

Рішення комісії ФОП ОСОБА_1 до суду не оскаржував.

28.12.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

20.03.2017 позивач направив на адресу відповідача претензію №04-08/3136-14, в якій просив перерахувати суму капіталізованих платежів щодо сина та батька потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 60478, 14 грн.

Згідно доданого розрахунку капіталізованих платежів вбачається, що за ОСОБА_6 (сина потерпілого) підлягає сплаті 14482, 20 грн., за ОСОБА_7 (батька потерпілого) - 45 995, 94 грн.

У відповідь на претензію, відповідач повідомив, що не погоджується із розрахунком щодо ОСОБА_6, який повинен становити 1607, 52 грн., крім того зазначив, що розрахунок стосовно ОСОБА_7 є необґрунтованим, оскільки на момент розрахунку, вік останнього складає мінус 0, 62 роки. Також у відповіді на претензію ОСОБА_1 долучив докази сплати капіталізованих платежів на суму 1607, 52 грн.

Розглядаючи справу по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 112 Цивільного кодексу України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у першу чергу щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.

За змістом частини третьої статті 110 Цивільного кодексу України якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа ліквідується в порядку, встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною другою статті 1205 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що капіталізація платежів здійснюється у всіх випадках ліквідації юридичної особи, в тому числі у випадку ліквідації фізичної особи -підприємця, а відтак посилання відповідача в частині того, що в нього відсутній обов'язок сплачувати капіталізовані платежі є необґрунтованим.

Також суд звертає увагу, що страхові платежі має виплачувати особисто ОСОБА_1, а не арбітражний керуючий, як зазначав у своїх поясненнях відповідач із посиланням на п.5-1 Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, оскільки припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця не припиняє його зобов'язання, вони залишаються за нею, як фізичною особою.

До того ж, особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - передбачено Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Рішення господарського суду про банкрутство ФОП ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутнє, а відтак суд позбавлений можливості встановити факт банкрутства на підставі пояснень відповідача без достатніх та належних доказів, тому посилання щодо обов'язку арбітражного керуючого проводити розрахунок капіталізованих платежів безпідставне та нічим не аргументоване.

Законом, що визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні є Закон України "Про охорону праці" № 2694-XII від 14 жовтня 1992 року. (далі - Закон №2694-XII)

Згідно із ст. 1 Закону №2694-XII охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Статтею 2 Закону №2694-XII визначено, що його дія поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону №2694-XII відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Таким чином, Фонд соціального страхування здійснив виплату непрацездатним особам, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Такими особами у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №1105-ХІV (далі - Закон №1105-ХІV) є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

3) особи з інвалідністю - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Тобто, з вище вказаного вбачається, що Фонд в межах своєї компетенції правомірно здійснив нарахування та виплату капіталізованих платежів батьку й сину померлого.

Основними принципами страхування від нещасного випадку, зокрема, є: своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком; обов'язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю, а також добровільність такого страхування для осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

В силу вимог пункту 2 частини другої статті 45 Закону № 1105-XIV роботодавець як страхувальник зобов'язаний своєчасно та повністю нараховувати і сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду.

Таким чином, наведеними нормами Цивільного кодексу України та Закону №1105-ХІV передбачено обов'язок страхувальника проводити капіталізацію платежів для продовження страхових виплат непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого від нещасного випадку на виробництві та мали право на одержання від нього утримання, а також дітям потерпілого, народженим після його смерті.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до положень статей 15, 46 Закону № 1105-XIV Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що здійснює страхування від нещасного випадку, провадить збір та акумулювання страхових внесків.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 46 Закону № 1105-XIV фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснюється за рахунок капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.11 Закону №1105-ХІV джерелами формування коштів Фонду, крім іншого, є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що конституційні гарантії соціального забезпечення громадян формуються саме за рахунок внесків роботодавців, які акумулюються Фондом, тому законодавець зобов'язує страхувальників проводити капіталізацію страхових виплат, в тому числі у всіх випадках ліквідації.

Так, капіталізація здійснюється із застосуванням порядку, який передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №765 «Про порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю» (далі - Порядок).

Пунктом 1 зазначеного Порядку встановлено, що відповідно до цього Порядку здійснюється капіталізація платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності - банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров'ю громадян, у тому числі застрахованих у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі - Фонд). Капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів.

За змістом пункту 3 Порядку капіталізація платежів розраховується на період, що визначається як різниця між середньою тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та їх віком на момент здійснення капіталізації.

Аналогічні висновки щодо правових норм, які підлягають застосуванню у даних спірних правовідносинах, викладено в постанові Верховного Суду України від 26.06.2012 у справі № 21-156а12 за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми до ТОВ "Фрунзе-авто" про стягнення капіталізованих платежів.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосовуванню приписи п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 11 Закону № 1105-XIV.

Часткова сплата суми капіталізованого внеску свідчить про те, що відповідач визнає за собою, як колишнім роботодавцем та страхувальником обов'язок щодо сплати страхових платежів, однак не погоджується із сумою розрахунку.

Як вбачається із пояснень позивача, капіталізація платежів розраховується на період, що визначається за таблицями середньої очікуваної тривалості життя для чоловіків і жінок та їх віком на момент здійснення капіталізації, наданих управлінням статистики. Так Державною службою статистики України було надано роз'яснення, викладені в листі №10/2-7/601 від 23.07.2007 щодо характеристики показників середньої тривалості життя, якими керувався позивач при розрахунку капіталізованих внесків.

Крім того, суд зазначає, що Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві капіталізація платежів розраховувалася із врахуванням: відсотку втрати працездатності потерпілого, розміру щомісячної виплати по відшкодуванню шкоди, вік потерпілого на момент здійснення капіталізації, показник середньої очікуваної тривалості життя (років) до віку потерпілою на момент здійснення капіталізації.

Відповідно до складеного розрахунку капіталізованих платежів та часткової сплати, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу 58 870, 62 грн.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач довів правомірність заявлених позовних вимог, відповідач у свою чергу не спростував відсутність обов'язку сплачувати капіталізовані платежі у сумі 58 870, 62 грн., а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 4 5, 9, 12, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03037, АДРЕСА_1) на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві 58 870 (п'ятдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят) грн. 62 коп. капіталізованих платежів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур