Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
провадження № 3Д/813/17/18
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

24 травня 2018 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Коморного О.І.,

секретар судового засідання Мергель І.Р.,

за участю без виклику

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову подану до подання позовної заяви.

Встановив:

ОСОБА_1 подав 16.04.2018 року до Галицького районного суду м. Львова заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить:

- зупинити дію Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №408 від 13 квітня 2018 року «Про перенесення споруди на вул. Повітряній, 22-А»;

- заборонити Виконавчому комітету Львівської міської ради, міським комунальним підприємствам вчиняти дії щодо перенесення споруди належного заявнику магазину за адресою м. Львів, вул. Повітряна 22-А.

- зобов'язати Виконавчий комітет Львівської міської ради повідомити підпорядковані комунальні підприємства, яким доручалось виконання рішення Виконкому від 13.04.2018 р. № 408 про зупинення його дії.

Заява мотивована тим, що 13 квітня 2018 року виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення № 408 «Про перенесення споруди на вул. Повітряній, 22-А». Рішення, яке безпосередньо стосується належного заявнику на праві власності нерухомого майна, приймалось без його участі та без його відома. Цього ж дня, через декілька годин після прийняття вказаного рішення, робітники ЛКП «Львівводоканал» та інші невідомі заявнику особи, застосовуючи спеціальну техніку - автомобільний евакуатор, стали вчиняти дії, які вони вказали як виконання рішення виконавчого комітету щодо перенесення споруди намагаючись демонтувати з фундаменту будівлю магазину, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Повітряна, буд.22-А, що підтверджується фотознімками з місця події. Вказане рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради, на думку заявника, грубо порушує вимоги статей 13, 41 Конституції і статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження, в тому числі права безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника, щодо свого майна. Будівля магазину, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Повітряна, буд. 22-А належить заявнику на підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав №34079079 від 10 травня 2012 року. Про те, що будівля магазину зареєстрована в Реєстрі речових прав власників нерухомого майна та їх обтяжень як об'єкт нерухомого майна було відомо представнику виконавчого комітету - заступнику міського голови м. Львова, який був на місці проведення робіт та не заперечував даного факту. Окрім того, заявнику, як власнику не було відомо про оскаржуване рішення. Вже після початку робіт, коли без дозволу та відома заявника за допомогою важкої техніки стали вчинятися дії щодо демонтажу будівлі магазину, копія рішення Виконавчого комітету №408 від 13.04.2018 року була передана працівнику магазину, яка під час проведення робіт знаходилась в приміщенні, та адвокату, котрий прибув на місце події. Вказує, що всупереч вимогам п.2 оскаржуваного рішення Виконкому від 13.04.2018 року №408, Департаментом містобудування заявнику не було запропоновано альтернативного місця для розміщення магазину. Вважає, що за наявності спору щодо законності рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №408 від 13 квітня 2018 року «Про перенесення споруди на вул. Повітряній, 22-А», а також, з врахуванням того, що у випадку виконання вказаного рішення будівлі магазину може бути заподіяна непоправна шкода, і для відновлення порушених прав необхідно буде нести значні витрати та докладати великі зусилля, вважає, що до ухвалення рішення в даній адміністративній справі в порядку забезпечення позову слід зупинити дію вказаного рішення, та заборонити Виконавчому комітету Львівської міської ради, комунальним підприємствам Львівської міської ради та іншим особам вчиняти дії щодо перенесення будівлі належного мені на праві власності магазину за адресою: м. Львів, вул. Повітряна, буд. 22-А.

Ухвалою від 17.04.2018 року заяву про забезпечення позову передано на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду. Львівським окружним адміністративним судом заява одержана 22.05.2018 року.

Згідно з ч.1 ст.153 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими чим Кодексом.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд керується ч.1 ст.2 КАС України відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Забезпечення позову згідно ч.2 ст. 150 КАС України допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов'язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

- наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

- імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- необхідності у зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Відповідно до ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим, приватноправові відносин вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії субєктів владних повноважень.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення субєктного складу спірних правовідносин (участь у них субєкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

Така правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 520/15749/14-ц.

До заяви про забезпечення позову заявником долучено договір купівлі продажу будівлі магазину та витяг про державну реєстрацію прав, які засвідчують що заявник є власником, отже заява подана з підстав порушення права власності заявника.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Для визначення «суду встановленого законом», зокрема для визначення суду належної юрисдикції, у процесуальному законодавстві України, застосовано підхід віднесення до юрисдикції загальних судів всіх справ, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, порядок здійснення цивільного судочинства визначає Цивільний процесуальний кодекс України (ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи викладене, помилковим є намагання поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідач у справі є орган місцевого самоврядування (субєкт владних повноважень).

З урахуванням вищевикладеного та встановлених судом на підставі поданих заявником доказів фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що заявник, як власник майна, помилково звернувся із заявою про забезпечення позову в порядку адміністративного судочинства, оскільки права заявника не порушуються у сфері публічних відносин.

Захист цивільних (майнових) прав заявника, як власника майна повинен здійснюватися у порядку визначеному ЦПК України, незважаючи на те, що права (майнові) порушуються органом місцевого самоврядування, а відтак у забезпеченні позову за даною заявою слід відмовити.

З урахуванням вищевикладеного та встановлених судом на підставі поданих заявником доказів фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 150-154, 248 КАС України, суд -

постановив :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Відповідно до ч.8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Коморний О.І.