Справа № 643/16509/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 р. Справа № 643/16509/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Бершова Г.Є.,

суддів Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2018, м. Харків, по справі № 643/16509/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під'їзд, 2 поверх, ) щодо відмови від здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 11.04.2002 Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області, ІПН НОМЕР_2, адреса: 61146, АДРЕСА_1) згідно з довідкою Управління поліції охорони в Харківській області від 13.10.2016 № 337/43/40/5-2016.

- зобов'язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити і виплачувати пенсію ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 11.04.2002 Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області, ІПН НОМЕР_2, адреса:61146, АДРЕСА_1) згідно з довідкою Управління поліції охорони в Харківській області від 13.10.2016 № 337/43/40/5-2016, а саме з урахуванням фактично отриманих ним протягом 24 календарних місяців перед звільненням зі служби в ОВС України сум доплат за службу у нічний час в сумі 1326,49 грн., доплат за службу у святкові дні в сумі 926,52 грн., індексаціі в сумі 239,66 гри., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 6707,18 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 6768,84 грн., премії за квартал в сумі 2248,59 грн., разових премій (заохочень) згідно наказів в сумі 9213,45 грн., одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в ОВС в сумі 36450,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2018 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відмову у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_2 в частині відмови у перерахунку та виплаті пенсії з урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, доплати за службу у нічний час, доплати за службу у святкові дні, індексації, премії за квартал, разової премії (заохочення), викладене у листі від 04.12.2017 року за № 2818/Р-14 "Про перерахунок пенсії".

Зобов'язано ГУ ПФУ в Харківській області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії згідно з довідкою Управління поліції охорони в Харківській області від 13.10.2016 № 337/43/40/5-2016, а саме з урахуванням фактично отриманих ним протягом 24 календарних місяців перед звільненням зі служби в ОВС України сум доплат за службу у нічний час в сумі 1326,49 грн., доплат за службу у святкові дні в сумі 926,52 грн., індексаціі в сумі 239,66 гри., матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 6707,18 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 6768,84 грн., премії за квартал в сумі 2248,59 грн., разових премій (заохочень) згідно наказів в сумі 9213,45 грн. починаючи з 21 листопада 2017 року.

Стягнут з ГУ ПФУ в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 640, 00 грн. (шістсот сорок гривень).

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про перерахунок пенсії починаючи з 22.11.2016 (а не з 21.11.2017), а також в частині відмови в задоволенні позовних вимог з урахуванням фактично отриманої суми одноразової грошової допомоги при звільненні зі сліужби в ОВС в сумі 36450 грн. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в цій частині. В частині задоволення позовних вимог просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Скориставшись правом відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2, вважаючи, що в частині відмови в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової' служби, та деяких інших осіб" (надалі Закон - № 2262-XII), та перебуває на пенсійному обліку в ГУПФУ в Харківській області.

У жовтні 2016 року позивач звернувся до Управління поліції охорони в Харківській області та отримав довідку від 13.10.2016 № 337/43/40/5-2016 про те, що розмір додаткових видів грошового забезпечення за останні 24 календарних місяця служби, які не увійшли до розрахунку суми пенсії, складав: доплата за службу у нічний час в сумі 1326,49 грн., доплата за службу у святкові дні в сумі 926,52 грн., індексація в сумі 239,66 грн., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в сумі 6707,18 грн., матеріальна допомога на оздоровлення в сумі 6768,84 грн., премії за квартал в сумі 2248,59 грн., разові премії (заохочення) згідно наказів в сумі 9213,45 грн., одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в ОВС в сумі 36450,00 грн.

21.11.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою від 20.11.2017 про здійснення перерахунку неправильно призначеної пенсії та з заявою від 20.11.2017 про перерахунок пенсії, яка була складена за формою згідно з додатком № 1 до постанови Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-І, до якої надано відповідачу оригінал довідки Управління поліції охорони в Харківській області від 13.10.2016 № 337/43/40/5-2016.

Листом від 04.12.2017 № 2818/Р-14 відповідач повідомив позивача про те, що пенсія призначена правильно і підстав для її перерахунку у бік збільшення на підставі наданих документів немає. Таку свою відповідь відповідач обґрунтував, зокрема, нормами статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та рішенням Конституційного суду України від 13.05.2015 № 4-рп/2015.

Позивач таку бездіяльність відповідача щодо відмови від перерахунку пенсії вважає протиправною, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням сум доплат за службу у нічний час, доплат за службу у святкові дні, індексаціі, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, премії, разових премій (заохочень), суд виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення про відмову в перерахунку та виплаті пенсії, а отже адміністративний позов є таким, що підлягає частковому задоволенню, починаючи з 21 листопада 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині включення до пенсії позивача одноразової грошової допомоги при звільненні, суд виходив з того, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до додаткового грошового забезпечення, яка повинна враховуватися при нарахуванні пенсії, оскільки відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що призначена позивачу пенсія підлягає перерахунку з 21.11.2017, тобто з часу подання ним таких додаткових документів.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ встановлено положеннями Закону № 2262-XII.

За змістом частини другої статті 9 Закону № 2262-XII особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби, зокрема за власним бажанням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (стаття 9 Закону № 2011-ХІІ).

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому статтею 15 Закону № 2011-ХІІ, як і статтею 9 Закону № 2262-XII передбачено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За змістом частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII пенсія військовослужбовців обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Ця норма не містить положень про включення до грошового забезпечення такої виплати як одноразова грошова допомога при звільненні. Правові підстави для її виплати встановлені статтею 15 Закону № 2011-ХІІ та статтею 9 Закону № 2262-XII, які пов'язані зі звільненням особи зі служби.

Таким чином, хоча вказана виплата й підпадає під ознаки одноразової допомоги, але має інше правове призначення. Вона відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців. За цими ознаками одноразова грошова допомога при звільненні не може входити до додаткового грошового забезпечення, яке повинно враховуватися при нарахуванні пенсії.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції дійшов слушного висновку, що одноразова допомога при звільненні не пов'язана з виконанням позивачем своїх службових обов'язків та отриманням за це грошової допомоги, її виплата зумовлена саме фактом звільнення зі служби, юридична природа якого не дає підстав визнати цю виплату складовою грошового забезпечення.

Щодо посилань заявника апеляційної скарги на постанови Верховного Суду України, в яких викладена інша правова позиція, колегія суддів зазначає таке.

У справі, що розглянута Верховним Судом України 10 березня 2015 року, 14 жовтня 2014 року, з посиланням на правові висновки якої позивач аргументує свої вимоги, предметом спору були дії пенсійного органу щодо протиправного не включення до складу грошового забезпечення військового пенсіонера, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним щорічних виплат, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати у зв'язку зі сплатою страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. У числі вказаних вимог називалася і одноразова грошова допомога при звільненні. За наслідками перегляду цієї справи, як убачається з мотивувальної частини постанови від 10 березня 2015 року, Верховний Суд України не сформулював правового висновку щодо віднесення одноразової грошової допомоги при звільненні до грошового забезпечення, а лише констатував право позивача на її отримання при звільненні відповідно до частини другої статті 9 та статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Інакше кажучи, суд послався на вказані норми Закону, але тлумачення чи правових критеріїв для правомірного віднесення цієї виплати до грошового забезпечення, як одного з його видів, не висновував.

За викладених обставин немає підстав вважати, що оскаржуване рішення суду першої інстанції суперечить правовому висновку Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, який викладено у постанові від 10 березня 2015 року.

Щодо посилань апелянта на те, що одноразова грошова допомога при звільненні входить до складу грошового забезпечення працівників міліції незалежно від сплати пенсійних внесків або ЄСВ органом, у якому такий працівник працює, колегія суддів вказує на таке.

За змістом пункту 17 статті 11 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV) військовослужбовці підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Частиною другою статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пункті 17 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Закон України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу; далі - Закон № 400/97-ВР) визначає порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що військовослужбовці підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, тому мають сплачувати страхові внески та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з суми сукупного оподатковуваного доходу, обчисленого відповідно до законодавства України.

Слід зазначити, що одноразова грошова допомога при звільненні за своєю правовою природою є вихідною допомогою, тобто є самостійною правовою категорією, яка відображає зовсім іншу сутність виплат. Таким чином, вихідну допомогу не можна віднести ні до заробітної плати, ні до компенсаційної чи гарантійної виплати, ні до державної соціальної допомоги.

Тому, незважаючи на факт сплати чи не сплати страхових внесків з суми одноразової грошової допомоги, враховуючи правові підстави виплати цієї допомоги, яка пов'язана виключно із звільненням з військової служби, відсутні підстави для врахування такої виплати для обчислення пенсії.

Суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції в цій частині не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

Щодо доводів апелянта про помилковість висновків суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про перерахунок пенсії починаючи з 22.21.2016 (а не з 21.11.2017), колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав довідку №337/43/40/5-2006 про додаткові види грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням у жовтні 2016 року. Проте лист про відмову у перерахунку пенсії отримано позивачем у грудні 2017 року. Призначена позивачу пенсія підлягає перерахунку з 21.11.2017, тобто з часу подання ним таких додаткових документів.

Доводи апеляції вмотивовані тим, що в межах розгляду цієї справи до спірних правовідносин мають бути застосовані приписи ст. 51 Закону № 2262-ХІІ, якою визначено, що перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів, тобто суд повинен був задовольнити позовні вимоги про перерахунок пенсії починаючи з 22.11.2016.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту зазначеної норми слідує, що обмеження виплат різниці в пенсії за минулий час застосовується лише у випадку виникнення права на підвищення пенсії. Зокрема до таких випадків пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45, віднесено прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або введення для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Проте у спірних правовідносинах у ОСОБА_2 в результаті прийнятого судового рішення право на перерахунок пенсії у розумінні частини другої статті 51 статті Закону № 2262-ХІІ не виникало. Цим судовим рішенням було відновлено його порушене право на включення до пенсії всіх фактично отримуваних виплат, на які було нараховано страхові внески, від яких, у свою чергу, залежить розмір призначеної йому пенсії. Водночас чинним законодавством не передбачені конкретні норми, які б встановлювали процедуру здійснення органами Пенсійного фонду України перерахунку пенсії у випадку відновлення права на отримання у більшому розмірі за рішенням суду.

Оскільки законодавчими актами держави не передбачено механізму та порядку здійснення перерахунку пенсії у випадку відновлення права на її отримання у більшому розмірі за рішенням суду, колегія суддів, виходячи з принципів верховенства права та соціальної відповідальності держави, вважає правильним та справедливим висновок суду першої інстанції про те, що ГУПФУ в Харківській області повинно провести перерахунок та виплату пенсії позивачу, починаючи з дати звернення із заявою про перерахунок пенсії.

Колегія суддів також зазначає, що позивачем в позовній заяві не вказано дату, з якої він просить суд здійснити перерахунок пенсії та одночасно не заявлені вимоги про виплату різниці в пенсії за минулий час за 12 місяців.

Таким чином, враховуючи, що такі доводи та аргументи щодо виплати в різниці в пенсії за минулий час позивачем до суду першої інстанції не заявлялися, а від так не були досліджені під час судового розгляду справи, посилання позивача в обґрунтування апеляційної скарги на те, що перерахунок пенсії слід здійснити з 22.11.2016 є безпідставним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 243, 250, 311 , 315, 316 , 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2018 по справі № 643/16509/17 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов