Справа № 826/11906/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, третя особа: Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-5686-17 від 15.08.2017.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5686-17від 15.08.2017, оскільки винесена не на підставі Акту та згідно даних бухгалтерського обліку, при цьому заборгованість зі сплати єдиного внеску у нього відсутня.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2018 року позовні вимоги - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №Ф-5686-17 від 15.08.2017.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що згідно даних електронної бази ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за кодом платежу 71040000 у період з 01.10.2013 по 28.03.2018 обліковується нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2013 року, 1-4 квартали 2014-2017 років на загальну суму 23 829 грн 99 коп.

Однак, сплата єдиного внеску за період з 01.10.2013 по 28.03.2018 в картці платника не обліковується, звіти з єдиного внеску позивачем за період 2013-2017 роки не подані.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що відповідачем не дотримано порядку оформлення податкової вимоги згідно норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, оскільки така податкова вимога не сформована на підставі Акту документальної перевірки, податковим органом не надано розрахунку належної до сплати суми боргу, не вказано підстави виникнення такої заборгованості, не заповнено пункт 5 у такій вимозі.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 15.08.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5686-17 у розмірі 19 605 грн 99 коп. (а.с. 8).

Згідно даних електронної бази ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у період з 21.12.2016 по 19.10.2017 обліковується нарахування єдиного внеску на загальну суму 19 605 грн 99 коп. (а.с. 30).

Позивачем на підтвердження нарахування йому за період з 2015 року по І півріччя 2017 року заробітної плати з якої утримувався і нараховувався єдиний соціальний внесок надано довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-консалтинговий центр «Омега-Профіт» від 21.11.2017 № 1-21/11 та довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Профіт» від 21.11.2017 № 1-21/11-1 (а.с. 23-24).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2017 за № Ф-5686-17, відповідач суду не надав, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з підпунктом 14.1.1-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податків, зборів, платежів) - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об'єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.

Відповідно до абзаців 1 - 4 частини першої статті 25 Закону №2464-VI контролюючий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Пунктом 2 частини першої Закону №2464-VI передбачено, що під єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування розуміється консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За правилами п. 1 частини другої ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п.5 ст.7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується на суми незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

За правилами частин другої-третьої ст.9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Пунктом 6.3. розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 № 455 (втратила чинність 29.05.2015) було передбачено, що органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Пунктом 6.4 розділу VI вказаної Інструкції було регламентовано порядок формування вимоги про сплату боргу.

Згідно п. 3 та 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 № 455, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (редакція якої діяла з 29.05.2015) органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за відповідними формами.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних перевірок відносно позивача не проводились, крім того, в оскаржуваній вимозі не зазначено обставин, щодо наявності акту перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, не подання позивачем звітів про сплату такого податку, не відображено обставин з приводу проведення такої перевірки.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для відповідальності є саме несплата чи несвоєчасна сплата податку, а не відображення облікових даних в інформаційної системи органу доходів і зборів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з довідок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-консалтинговий центр «Омега-Профіт» від 21.11.2017 № 1-21/11 та довідок Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Профіт» від 21.11.2017 № 1-21/11-1 вбачається нарахування позивачу за період з 2015 року по І півріччя 2017 року заробітної плати з якої утримувався і нараховувався єдиний соціальний внесок (а.с. 23-24).

Однак, відповідач у відповідності до вимог частини другої статті 77 КАС України, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2017 за № Ф-5686-17 та розрахунок виникнення такого боргу, до суду не надав, у суді апеляційної інстанції факт нарахування позивачем єдиного внеску без винесення Акту документальної перевірки не спростував.

Також колегія суддів звертає увагу, що у податковій вимозі від 15.08.2017 за № Ф-5686-17 не зазначено Акт перевірки та дані інформаційної системи органу доходів і зборів, на підставі яких винесено таку вимогу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, оскільки відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваної вимоги, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 29 травня 2018 року.