Справа № 522/18523/17
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/18523/17

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Кравчук Т.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.
при секретарі -Величко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду від 01 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними дій та рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (надалі - відповідач, ДАБК), в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління щодо проведення відносно позивача позапланового заходу державного нагляду (контролю) і складання Акту за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт №000893 від 01.09.2017 року;

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 01.09.2017 року.

Обґрунтування позовних вимог полягає у тому, що відповідач здійснив перевірку позивача з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, а також склав акт перевірки та виніс припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 01.09.2017 року з порушенням вимог законодавства, зокрема, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VІ та Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 15.04.2007 року №877-V.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи позивач є власником 1/2 частки будинку з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджено договором дарування від 16.01.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16262596 від 16.01.2014 року.

22.08.2017 року позивач подав до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, що за класом наслідків відповідальності належить до об'єктів з незначними наслідками (СС1), яка зареєстрована відповідачем за №01-16/2785 д/д від 22.08.2017 року.

В якості дозвільних документів для проведення реконструкції позивач у вказаній декларації зазначив дозвіл на виконання будівельних робіт №372/97 від 04.11.1997 року, виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією у м.Одеса та проект реконструкції №392 з надбудовою другого поверху індивідуального житлового будинку АДРЕСА_2, розробленого Одеською філією ДНВІ «Укрпроектреконструкція».

Також у вказаній декларації зазначені дата початку будівництва - 04.11.1997 року та дата закінчення будівництва - 31.12.1998 року.

30.08.2017 року відповідачем складено направлення для проведення позапланового заходу від 30.08.2017 року №000893, відповідно до якого спеціаліст Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради був направлений для здійснення позапланової перевірки вищевказаного будинку на предмет дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил на підставі наказу Управління №01-13/251ДАБК від 29.06.2017 року та необхідності перевірки достовірності даних, наведених у поданій позивачем декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

За результатами перевірки складений акт №000893 від 01.09.2017 року (надалі - акт перевірки), в якому відображене порушення ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ, а саме - експлуатація закінченого будівництвом об'єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, не прийнятого в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

На підставі Акту перевірки від 01.09.2017 року відповідачем складений припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів и правил від 01.09.2017 року, у якому відповідач вимагає усунути порушення вимог містобудівного законодавства у термін до 01.10.2017 року шляхом реєстрації декларації про готовність до експлуатації об'єктів, які належать до об'єктів з незначними наслідками або знесення самочинно збудованого об'єкту будівництва.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача по проведенню позапланової перевірки без пред`явлення направлення на її проведення та без складання окремого наказу на проведення перевірки позивача вчинені з порушенням вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 15.04.2007 року №877-V, а тому є протиправними і складені за результатами такої перевірки 01.09.2017 року акт №000893 та припис про усунення виявлених порушень.

При цьому, суд першої інстанції не досліджував сам факт вчинення зазначеного в акті перевірки порушення ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ.

Апелянт з висновками суду першої інстанції не погоджується з тих підстав, що вимоги Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 15.04.2007 року №877-V не розповсюджуються на проведену перевірку позивача, яка, як стверджує відповідач, була здійснена з дотриманням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ та Порядку здійснення архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції помилково проаналізував правомірність здійсненої перевірки відносно належного позивачу будинку на підставі положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 15.04.2007 року №877-V, оскільки цей закон спірні правовідносини не регулює.

Так, відповідно до преамбули Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 15.04.2007 року №877-V цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

В силу статті 2 цього ж закону його дія поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Визначення терміну «господарська діяльність» наведено у Податковому кодексі України як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Також визначення цього терміну наведено і в Господарському кодексі України як діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

При цьому, відповідно до ст.55 ГК України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Отже, оскільки в спірних правовідносинах позивач ОСОБА_5 не виступає як суб'єкт господарювання, і діяльність по проведенню реконструкції вищевказаного житлового будинку не відноситься до господарської діяльності, то до процедури проведення відповідачем перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності при реконструкції вказаного житлового будинку вимоги Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 15.04.2007 року №877-V не застосовуються.

Процедура проведення такої перевірки регламентується Порядком здійснення архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553 (надалі - Порядок №553).

При цьому, у п.1 Порядку №553 чітко зазначено, що певні положення Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 15.04.2007 року №877-V застосовуються під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю щодо суб'єктів містобудування (юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), що також вказує на те, що положення Закону №877-V на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Відповідно до п.7 Порядку №553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є:

- подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням;

- необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів;

- виявлення факту самочинного будівництва об'єкта;

- перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю;

- вимога головного інспектора будівельного нагляду Держархбудінспекції щодо проведення перевірки за наявності підстав, встановлених законом;

- звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

- вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язана пред'явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки.

Копія направлення на проведення перевірки №000893 від 30.09.2017 року зі строком дії з 30.08.2017 року по 01.09.2017 року, була долучена відповідачем до заперечень на адміністративний позов, в якій, в якості підстави для проведення позапланової перевірки, зазначена необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених позивачем у декларації про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.78), що узгоджується з п.7 Порядку №553.

Суд першої інстанції зазначив, що доказів вручення відповідачем копії цього направлення позивачу до суду не надано, що, крім іншого, також вказує на порушення приписів п.7 Порядку №553.

Апелянт заперечує проти такого висновку, зазначаючи, що у випадку ненадання позивачу цього направлення у позивача виникли би підстави для недопущення до проведення перевірки, але позивач допустив до проведення перевірки, що, на думку відповідача, вказує на дотримання вимоги про вручення позивачу копії направлення.

Виходячи з положень ч.2 ст.77 КАС України, за якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено факт надання позивачу до проведення перевірки направлення №000893 від 30.09.2017 року.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що оскільки позапланова перевірка фактично була проведена, до матеріалів справи долучена копія відповідного направлення на перевірку, і відсутні жодні дані про те, що позивач будь-яким чином заперечував проти проведення такої перевірки, то за таких обставин лише сам факт відсутності доказів вручення позивачу направлення на проведення перевірки не може бути достатньою та безумовною підставою для визнання протиправними дій відповідача по проведенню такої перевірки та по складанню акту перевірки №000893 від 01.09.2017 року.

Посилання позивача та суду першої інстанції на відсутність належним чином оформленого наказу на проведення позапланової перевірки, який би відповідав вимогам Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 15.04.2007 року №877-V, колегія суддів відхиляє як помилкові, оскільки, по-перше - положення цього закону, як вже зазначено вище, на спірні відносини не розповсюджуються, а по-друге - Порядок №553 не передбачає оформлення наказу на проведення перевірки в сфері містобудівної діяльності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що наведені позивачем та підтримані судом першої інстанції доводи неправомірності проведеної відносно позивача перевірки в сфері містобудівної діяльності, а також доводи неправомірності складеного за результатами такої перевірки припису, є помилковими.

Разом з тим, виходячи з закріпленого в Кодексі адміністративного судочинства України принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, який покладає на адміністративний суд обов'язок вживати всі визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку відображеному в акті перевірки порушенню частини 8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ, яка передбачає, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

В акті перевірки наявність такого порушення обґрунтовується тим, що на момент перевірки будівельні роботи не виконуються, а об'єкт експлуатується.

Також в акті перевірки зазначено, що відповідно до договору дарування від 16.01.2014 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16262596 від 16.01.2014 року позивач є власником ? частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, і рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 13.01.2014 року по справі №523/3774/14-ц встановлено порядок користування земельною ділянкою по цьому домоволодінню з виділенням у користування позивача земельної ділянки площею 161 кв.м.. Однак, як вказується в акті перевірки, у поданій позивачем декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 22.08.2017 року відсутня інформація щодо іншого співвласника вказаного домоволодіння (ОСОБА_6.), який не подав до Управління на реєстрацію документів, які підтверджують готовність вищевказаного об'єкту до експлуатації.

З цих підстав відповідач вважає, що позивачем в порушення ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» здійснюється експлуатація закінчених будівництвом об'єкту, не прийнятого в експлуатацію.

Колегія суддів з такою кваліфікацією дій позивач погодитися не може з огляду на наступне.

Як зазначив сам позивач в поданій ним декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 22.08.2017 року будівельні роботи з реконструкції вищевказаного будинку були розпочаті 04.11.1997 року, а закінчені 31.12.1998 року, тобто задовго до виникнення у позивача права власності на вказане домоволодіння згідно вищевказаного договору дарування від 16.01.2014 року.

При цьому, в цій же декларації зазначені документи, на підставі яких у 1997-1998 роках проводилась реконструкція вказаного будинку - це дозвіл на виконання будівельних робіт №372/97 від 04.11.1997 року, виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією у м.Одеса та проект реконструкції №392 з надбудовою другого поверху індивідуального житлового будинку АДРЕСА_2, розроблений у 1997 році Одеською філією ДНВІ «Укрпроектреконструкція» (а.с.51-63).

Зі змісту цих документів слідує, що дозвіл на виконання будівельних робіт був виданий не позивачу, а іншим особам - ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а замовником проекту №393 був ОСОБА_8.

Таким чином, з'ясовані обставини справи свідчать про те, що позивач, шляхом подання декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 22.08.2017 року, намагається ввести в експлуатацію житловий будинок, реконструкція якого проведена у 1997-1998 роках іншими особами, і права на який позивач набув лише у 2014 році.

Пунктом 8 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12.06.2011 року, передбачено, що дозволи на виконання будівельних робіт, отриманні до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об'єкта.

Пунктом 9 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції, чинній на момент звернення позивача з декларацією про готовність об'єкту до експлуатації від 22.08.2017 року, було передбачено наступне:

«Орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31.12.2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію:

індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011 року;

збудовані до 12.03.2011 року:

громадські будинки I і II категорій складності;

будівлі і споруди сільськогосподарського призначення I і II категорій складності.

Порядок прийняття в експлуатацію таких об'єктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті.

До власників (користувачів) земельних ділянок, які відповідно до цього пункту подали документи про прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт об'єктів будівництва, штрафні санкції за виконання будівельних робіт без отримання документів, що дають право на їх виконання, та за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, не застосовуються».

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №79 від 24.04.2015 року, зареєстрованого в Мінюсті 15.05.2015 року за №547/26992, затверджено Порядок прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт (надалі - Порядок №79)

Пунктом 8 цього порядку також передбачено, що до власників (користувачів) земельних ділянок, які відповідно до пункту 9 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» подали документи про прийняття в експлуатацію об'єктів, штрафні санкції за виконання будівельних робіт без отримання документів, що дають право на їх виконання, та за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, не застосовуються.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Законом України від 22.03.2018 року №2363-VIII, який набрав чинності з 20.04.2018 року, абзаци перший - п'ятий пункту 9 розділу V Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замінено трьома абзацами наступного змісту: «Орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію:

збудовані у період з 05.08.1992 року до 09.04.2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів;

збудовані до 12.03.2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення».

Такі законодавчі зміни направлені на продовження терміну для прийняття в експлуатацію об'єктів індивідуальної забудови, які були збудовані до 09.04.2015 року без дозволів на виконання будівельних робіт.

Також окремо слід зазначити, що відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, пунктом 9 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачена можливість власників або користувачів земельних ділянок ввести в експлуатацію фактично самочинно збудовані на належних їм земельних ділянках житлові будинки загальною площею до 300 квадратних метрів без притягнення їх до відповідальності як за здійснення такого будівництва, так із за експлуатацію таких об'єктів, які не були прийняті в експлуатацію.

Тобто, діюче законодавство України звільняє таких осіб від відповідальності за експлуатацію самочинно збудованих житлових будинків.

А що стосується реконструкції вищевказаного будинку у 1997-1998 роках, то у колегії судів немає підстав стверджувати, що така реконструкція була самочинною за наявності дозволу на виконання будівельних робіт №372/97 від 04.11.1997 року та проекту реконструкції №392.

В той же час, оскільки особи, які отримували дозвіл на виконання будівельних робіт №372/97 від 04.11.1997 року та проект реконструкції №392, після завершення реконструкції не ввели вищевказаний житловий будинок в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, а позивач набув право на цей будинок лише у 2014 році, то прийняття цього будинку в експлуатацію на даний може бути здійснено у відповідності до пункту 9 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку №79.

Відповідно до п.1 розд.ІІІ Порядку №79 прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об'єкти, за результатами технічного обстеження цих об'єктів шляхом реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною в додатку 3 до цього Порядку.

Як свідчать матеріали справи, позивач вже неодноразово подавав відповідачу декларації про готовність вищевказаного будинку до експлуатації, зокрема в квітні та травні 2016 року, які повертались позивачу для усунення недоліків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.2 Порядку №79 заява про прийняття в експлуатацію об'єкта підписується також співвласниками земельної ділянки та зазначеного об'єкта (у разі їх наявності).

Враховуючи, що позивач є власником лише ? частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, і згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13.01.2014 року є користувачем лише частини земельної ділянки за цією адресою, то колегія суддів погоджується із викладеним в акті перевірки зауваженням щодо відсутності у поданій позивачем декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 22.08.2017 року інформації щодо іншого співвласника вказаного домоволодіння (ОСОБА_6.), який не подав до Управління на реєстрацію документів, які підтверджують готовність вищевказаного об'єкту до експлуатації.

Однак такий недолік оформлення позивачем декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 22.08.2017 року не може бути підставою для висновку про порушення позивачем ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Окремо колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивач є власником лише ? частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, однак надані відповідачем матеріали перевірки не містять в собі будь-яких доказів того факту, що саме позивач здійснює експлуатацію цього будинку, а не інший співвласник (ОСОБА_6.), особливо з огляду на той факт, що в декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 22.08.2017 року позивач зазначив інше місце свого проживання - АДРЕСА_1.

Отже, надані відповідачем матеріали перевірки не містять в собі доказів складу об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме доказів використання позивачем вищезазначеного будинку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що викладений в акті перевірки №000893 від 01.09.2017 року та в оскарженому приписі від 01.09.2017 року висновок про порушення позивачем ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є безпідставним.

Враховуючи, що оскаржуваний припис про усунення порушень від 01.09.2017 року був винесений саме внаслідок порушення ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», то є всі підстави для задоволення позовної вимого про визнання протиправним та скасування цього припису.

Оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до прийняття помилкового рішення, постанова Приморського районного суду від 01.02.2018 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду від 01 лютого 2018 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 01 вересня 2017 року, виданий ОСОБА_5.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 23 травня 2018 року.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Вербицька Н. В. Джабурія О.В.