Справа № 296/9690/15-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа №296/9690/15-а

адміністративне провадження №К/9901/14130/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Кравчука В.М.,

суддів: Анцупової Т.О., Коваленко Н.В.,

розглянув в попередньому судовому засіданні справу №296/9690/15-а за касаційною скаргою Виконавчого комітету Житомирської міської ради на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2015 року (суддя: Маслак В.П.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року (колегія у складі суддів: Шидловського В.Б., Євпак В.В. Капустинського М.М.) у справі №296/9690/15-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, треті особи: Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради, Комунальне підприємство «Управління автомобільних шляхів» Житомирської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення.

І. ПРОЦЕДУРА

1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 16.09.2015 просила суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про втрату чинності окремих пунктів рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради» № 503 від 05.08.2015р. в частині пунктів 2, 3 додатку 1 до рішення, а саме: щодо втрати чинності пункту 1.1 рішення міськвиконкому від 23.09.2010р. № 697 про надання ФОП ОСОБА_1 дозволів на розміщення реклами №№ 1944, 1945, 1946, 1947, 1948, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962 за адресами: вул. Перемоги, 7; вул. Вітрука, 10, 9-а; вул. Щорса, 7; майдан Короленка,1 (№ 1); майдан Перемоги, 9; вул. Старовільська, 28; майдан Короленка, 1 (№ 2); вул. Московська, 15; вул.В.Бердичівська, 33,46, 70, 95; вул. Київська, 52, 39 (№ 1, № 2), 74 у м.Житомирі; та втрати чинності пункту 1.11 рішення міськвиконкому від 08.07.2010р. № 490 про надання ФОП ОСОБА_1 дозволів на розміщення реклами №№ 1881, 1882, 1883, 1885, 1886, 1887, 1888, 1889, 1890, 1891, 1892, 1893 за адресами: вул.Київська, 77 (№ 1, № 2, № 3), 50, 96; вул.Черняховського, 8; вул.Перемоги, 27; вул.Московська, 3-а; вул.Щорса,63,21; вул.Вітрука, 32; вул.В.Бердичівська, 2/10 у м. Житомирі.

2. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року, позов було задоволено, визнано протиправним та скасовано пункти 2 та 3 додатку № 1 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 05.08.2015р. №503 «Про втрату чинності окремих пунктів рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради».

3. 29.02.2016 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга відповідача на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року.

4. У касаційній скарзі Відповідач із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.03.2017 відкрито провадження у справі. 17.03.2016 надійшов відзив від Позивача.

6. Сторонами не було заявлено жодних клопотань.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно п. 1.11 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 08.07.2010 № 490 ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі за адресами: вул. Київська, 77 (№ 1, № 2, № 3), 10, 50, 96; вул. Черняховського, 8; вул. Перемоги, 27; вул. Московська, 3-а; вул. Щорса, 63, 21; вул. Вітрука, 32; вул. В.Бердичівська, 2/10 (банери на парканах). На підставі вказаного рішення позивачу надано дозволи на розміщення зовнішньої реклами №№ 1881, 1882, 1883, 1885, 1886, 1887, 1888, 1889, 1890, 1891, 1892, 1893 терміном дії з 08.07.2010 по 07.07.2015.

8. Також рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23.09.2010 № 697 (п. 1.1) ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі за адресами: вул. Вітрука, 10, 9-а; вул. Київська, 52, 39 (№ 1, № 2), 74; вул. В. Бердичівська, 33,46, 70, 95, 12; вул. Перемоги, 7; вул. Московська, 15; вул. Щорса,7; майдан Короленка, 1 (2 місця); майдан Перемоги, 9; вул. Старовільська, 28 (банери на парканах). На підставі вказаного рішення позивачу надано дозволи на розміщення зовнішньої реклами №№ 1944, 1945, 1946, 1947, 1948, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962 терміном дії з 23.09.2010р. по 22.09.2015р.

9. 13.05.2015 позивач звернувся до Житомирської міської ради із заявою про продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №№ 1881, 1882, 1883, 1885, 1886, 1887, 1888, 1889, 1890, 1891, 1892, 1893.

10. Згідно листа від 12.05.2015 № 78 КП «Управління автомобільних шляхів» Житомирської міської ради у відповідь на лист виконавчого комітету Житомирської міської ради від 27.04.2015 № 15/4088 не дало згоди на подальше розміщення засобів зовнішньої реклами на турнікетному огородженні міста, зокрема, за дозволами на розміщення зовнішньої реклами №№ 1881, 1882, 1883, 1885, 1886, 1887, 1888, 1889, 1890, 1891, 1892, 1893, 1944, 1945, 1946, 1947, 1948, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962.

11. Відповідно до витягу з протоколу № 8 комісії з питань розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі від 22.05.2015 рекомендовано відмовити у зверненні ФОП ОСОБА_1 у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №№ 1881, 1882, 1883, 1885, 1886, 1887, 1888, 1889, 1890, 1891, 1892, 1893, у зв'язку з непогодженням місця їх розміщення балансоутримувачем - турнікетного огородження (парканів) - КП «Управління автомобільних шляхів» Житомирської міської ради.

12. Згідно витягу з протоколу № 8 комісії з питань розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі від 22.05.2015 рекомендовано розглянути на засіданні міськвиконкому питання щодо втрати чинності окремих пунктів рішень міськвиконкому про надання дозволу на розміщення банерів на парканах вздовж проїзної частини вулиць м. Житомира, у зв'язку з непогодженням місць розміщення засобів зовнішньої реклами балансоутримувачем - КП «Управління автомобільних шляхів» Житомирської міської ради.

13. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 503 від 05.08.2015, з врахуванням рекомендації комісії з питань розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі від 22.05.2015 (протокол № 8), визнано такими що втратили чинність окремі пункти рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі» стосовно надання дозволу на розміщення банерів на парканах вздовж проїзної частини вулиць міста у зв'язку з непогодженням місць розташування засобів зовнішньої реклами балансоутримувачем - КП «Управління автомобільних шляхів» Житомирської міської ради. Згідно пунктів 2 та 3 додатку №1 даного рішення: втратили чинність п. 1.1 рішення міськвиконкому від 23.09.2010р. № 697, дозволи №№ 1944, 1945, 1946, 1947, 1948, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962 - банери на парканах за адресами відповідно: вул. Перемоги, 7; вул. Вітрука, 10, 9-а; вул. Щорса,7; майдан Короленка,1 (№ 1); майдан Перемоги, 9; вул. Старовільська, 28; майдан Короленка, 1 (№ 2); вул. Московська, 15; вул. В.Бердичівська, 33,46, 70, 95; вул. Київська, 52, 39 (№ 1, № 2), 74 (ФОП ОСОБА_1); втратили чинність п. 1.11 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 08.07.2010 р. №490, дозволи №№ 1881, 1882, 1883, 1885, 1886, 1887, 1888, 1889, 1890, 1891, 1892, 1893 банери на парканах за адресами відповідно: вул. Київська, 77 (№1, №2, №3) 50, 96; вул. Черняховського, 8; вул. Перемоги, 27; вул. Московська, 3-а; вул. Щорса, 63, 21; вул. Вітрука, 32; вул. В.Бердичівська, 2/10 (ФОП ОСОБА_1).

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

14. В обґрунтування позовних вимог Позивач вказував, що до прийняття оскаржуваного рішення ФОП ОСОБА_1 зверталася із заявою про продовження строку дії дозволів у встановленому порядку, тобто до закінчення місячного терміну. Виконком не прийняв рішення по даній заяві, однак згідно оскаржуваного рішення визнав такими, що втратили чинність пункти рішень міськвиконкому від 23.09.2010 №697 та від 08.07.2010 №490 про надання ФОП ОСОБА_1 дозволів на розміщення зовнішньої реклами, при цьому, не застосовуючи підстави для скасування дозволу як це визначено п. 31 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою КМУ від 29.12.2003р. №2067 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

15. Відповідач заперечував щодо задоволення позову, вважаючи, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 503 від 05.08.2015 прийнято за межами повноважень, з порушенням законодавства, зокрема Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, та необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

17. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що дія дозволу на розміщення зовнішньої реклами обмежена у часі та може бути продовжена за заявою розповсюджувача зовнішньої реклами. Дозвіл може бути скасований до закінчення стоку його дії з підстав, що чітко визначені п. 31 Типових правил. Припинення дії дозволу з інших підстав, в тому числі, у зв'язку з непогодженням місць розташування засобів зовнішньої реклами балансоутримувачем, не передбачено.

18. Системний аналіз положень законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону № 280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

При цьому органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 04.06.2013 року у справі № 21-64а13.

19. У справі, що розглядається, суд встановив, що рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 08.07.2010 № 490 та 23.09.2010 № 697 "Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами у м. Житомирі" припинили свою дію внаслідок фактичного виконання видачі дозволів.

20. Приймаючи рішення № 503 від 05.08.2015, орган місцевого самоврядування фактично припинив свої попередні рішення - від 23.09.2010 № 697 та від 08.07.2010 № 490. При цьому, не враховано, що рішення від 23.09.2010 №697 та від 08.07.2010 № 490 вичерпали свою дію фактом виконання та дозволи на розміщення зовнішньої реклами №№ 1881, 1882, 1883, 1885, 1886, 1887, 1888, 1889, 1890, 1891, 1892, 1893, видані терміном дії з 08.07.2010 по 07.07.2015, на момент прийняття оскаржуваного рішення № 503 від 05.08.2015 не діяли.

21. Оскільки зазначені рішення є ненормативними правовими актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що вони не можуть бути в подальшому скасовані органом місцевого самоврядування.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки:

А) п. 4 Типових правил розміщення зовнішньої реклами від 29.12.2003 № 2067 передбачено, що зовнішня рекламам розміщується на об'єктах (в даному випадку на турнікетному огородженні) за згодою власника або уповноваженого ними органу.

Відповідно до рішення комітету Житомирської міської Ради від 18.09.2013 №468 було передано на баланс КП «Управління автомобільних шляхів» пристрої примусового зниження швидкості, тобто турнікетні огородження.

Згідно з листом КП «Управління автомобільних шляхів» від 12.05.2015 № 78 дане управління не дало згоду на розміщення засобів зовнішньої реклами на турнікетному огородженні, оскільки внаслідок розміщення банерів на парканах завдається шкода майну територіальної громади м. Житомира;

Б) до Відповідача надходять звернення, в яких мешканці міста скаржаться на візуальне засмічення міста зовнішньою рекламою з проханням демонтувати рекламні конструкції.

23. У відзиві Позивач вважає касаційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки:

А) Відповідач діяв всупереч рішенню Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 «У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини 2 ст.19, ст.144 Конституції України», ст.25, ч.14 ст. 46, ч.1,10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». У даному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що ненормативно-правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання;

Б) посилання скаржника на петиції громадян, які зареєстровані за вхідними номерами з 04.11.2015, не могли впливати на раніше прийняте відповідачем оскаржуване рішення.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Щодо доводу відповідача, наведеного в п. 22-А, то суд апеляційної інстанції, з яким погоджується Суд, зазначив, що дія дозволу на розміщення зовнішньої реклами обмежена у часі та може бути продовжена за заявою розповсюджувача зовнішньої реклами. Дозвіл може бути скасований до закінчення стоку його дії з підстав, що чітко визначені п.31 Типових правил (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин). Припинення дії дозволу з інших підстав, в тому числі, у зв'язку з непогодженням місць розташування засобів зовнішньої реклами балансоутримувачем, не передбачено (п.17).

25. Відповідно до п.16 Типових правил видача дозволу погоджується робочим органом з власником місця або уповноваженим ним органом (особою), а також з:

- Мінкультури - у разі розміщення зовнішньої реклами на пам'ятках національного значення, в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць;

- органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласною, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями - у разі розміщення зовнішньої реклами на пам'ятках місцевого значення, а також в межах зон охорони цих пам'яток;

- утримувачем інженерних комунікацій - у разі розміщення зовнішньої реклами в межах охоронних зон цих комунікацій;

- Укравтодором або власниками автомобільних доріг та Національною поліцією - у разі розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг.

Перелік органів та осіб, з якими погоджується видача дозволу, є вичерпним.

26. Суд зазначає, що в постанові Верховного Суду України від 25.03.2014 був зроблений такий правовий висновок: «зі змісту Правил вбачається, що для одержання дозволу та для продовження строку дії дозволу на розміщення реклами, умовою надання такого дозволу є наявність згоди власників (уповноважених ними органів) територій, будинків та споруд, на яких передбачається розміщення об'єктів зовнішньої реклами».

27. Однак, з матеріалів справи вбачається, що представником власника (територіальної громади м. Житомира) пристроїв примусового зниження швидкості є Відповідач, адже: по-перше, Відповідачем прийнято рішення від 05.08.2015 № 503 щодо втрати чинності окремими пунктами рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі» стосовно надання дозволу на розміщення реклами на користь Позивача; по-друге, із рішення Відповідача «Про передачу основних засобів» від 18.09.2013 № 468 не вбачається, що Відповідачем були делеговані КП «Управління автомобільних шляхів» Житомирської міської ради права щодо прийняття рішень, пов'язаних із розміщенням зовнішньої реклами.

Таким чином, Суд доходить висновку, що лист КП «Управління автомобільних шляхів» Житомирської міської ради від 12.05.2015 №78 має рекомендаційний характер.

У постанові від 28.02.2018 у справі № 303/3790/15-а Верховний Суд зробив правовий висновок, що існує вичерпний перелік підстав для скасування дозволів на розміщення реклами або для відмови у продовженні терміну їх дії, який передбачений Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами. Відповідно до цього переліку, наведеному у п. 31 Типових правил, заперечення балансоутримувача, якому не делеговано прав щодо вирішення питань, пов'язаних із розміщенням зовнішньої реклами, не є підставою для скасування або відмови у продовженні дії дозволів на розміщення реклами.

28. З огляду на це, Суд робить висновок, що ненадання згоди КП «Управління автомобільних шляхів» Житомирської міської ради на подальше розміщення засобів зовнішньої реклами на турнікетному огородженні міста не є тотожним до ненадання згоди власником місця або уповноваженим ним органом (особою).

29. Щодо доводу відповідача, наведеного в п.22-Б, то Суд зазначає, що у касаційній скарзі Відповідач сам зазначає, що звернення громадян з проханням демонтувати рекламні конструкції зареєстровані 04.11.2015, тобто після прийняття Відповідачем оскаржуваного рішення. А отже, такі звернення в силу часу їхнього надходження до Відповідача жодним чином не могли вплинути на прийняття останнім оскаржуваного рішення.

30. При цьому відповідно до ч.2 ст.71 КАС України (в редакції на момент виникнення правовідносин) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд зазначає, що Відповідач не надав копій вказаних звернень громадян та петицій до суду першої чи апеляційної інстанцій. Тобто такий аргумент Відповідача не може вплинути на рішення Суду.

31. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим, Суд наголошує, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

32. Відповідно до п.6 Типових правил до повноважень робочого органу належать: розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії. Тобто Відповідач у відповідь на заяву Позивача про продовження строку дії дозволу повинен був або продовжити дозвіл або відмовити у продовженні.

33. В цій справі Відповідач всупереч чинного законодавства не розглянув заяву Позивача від 13.05.2015 про продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, надавши замість відповіді лист КП «Управління автомобільних шляхів» Житомирської міської ради від 12.05.2015 № 78, хоча цьому органу не було делеговано відповідних повноважень. Окрім того, замість прийняття рішення щодо непродовження строку дії дозволів на розміщення реклами у відповідності до положень Типових правил, Відповідач вийшов за межі своїх повноважень та прийняв рішення від 05.08.2015 № 503 щодо втрати чинності окремими пунктами рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами в м. Житомирі» стосовно надання дозволу на розміщення реклами на користь Позивача.

34. З цих підстав Суд доходить висновку про неправомірність рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №503 від 05.08.2015.

35. Відповідно до ст. 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.

36. Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

37. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

38. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі, якими доводи скаржника відхилено.

39. Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

40. З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у справі №296/9690/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя Н.В. Коваленко