Справа № 208/4377/17
Суддя: Ізотов В. М.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/4377/17
№ провадження 2-а/208/65/18
РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ізотова В.М.,

при секретарі Пентраковській М.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача-1 ОСОБА_2,

представника відповідача-2 ОСОБА_2,

представника відповідача-3 ОСОБА_3,

представника відповідача-4 ОСОБА_4,

представника відповідача-5 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Начальника управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради ОСОБА_2, управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради, управління соціальної політики Кам'янської міської ради, Кам'янської міської ради, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області «про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди», -

встановив:

ОСОБА_6 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, прохала суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 31.07.2017 року № 177 «ос» про її звільнення;

- поновити її на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин у відповідачів - управління соціальної політики Кам'янської міської ради або управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради;

- стягнути з відповідачів на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення за один місяць середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- встановити строк для подання відповідачами звіту про виконання рішення суду.

На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що 10.03.2004 року її було призначено за конкурсом на посаду спеціаліста 1 категорії відділу з питань надання субсидій управління соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради, присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування. 31.07.2017 року її було звільнено з посади головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилається на наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, запис про батька ОСОБА_7 внесений в установленому порядку за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, у шлюбі ніколи не перебувала, тобто вона є одинокою матір'ю відносно вказаної дитини. Таким чином, на думку позивачки, її звільнення було незаконним з огляду на положення ч. 3 ст. 184 КЗпП, так як повної ліквідації установи, в якій вона працювала, не відбулося.

Крім того, зазначає, що станом на день її звільнення її посада скорочена не була, її наявність передбачена у створеному управлінні соціальної політики Кам'янської міської ради, фактично протягом 2016-2017 років жодного скорочення штату в структурі департаменту охорони здоров'я та соціальної політики не відбувалось. Під час звільнення позивачки, їй, в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України, не пропонували вакантну посаду головного спеціаліста в управлінні охорони здоров'я та посаду головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики, куди були переведені інші працівники без врахування переважного права на залишення на роботі позивачки.

Також, посилається на завдання їй неправомірними діями відповідачів моральної шкоди, яку вона оцінює у 50 000 гривень.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, наведених у ньому.

Відповідачі - начальник управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради ОСОБА_2, її представник адвокат ОСОБА_9 та управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради позов не визнали з огляду на таке.

Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 28.12.2012 року № 621-30/VI «Про структуру виконавчих органів Дніпродзержинської міської ради, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів» було реорганізовано виконавчі органи Дніпродзержинської міської ради з припиненням юридичних осіб, зокрема управління праці та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради шляхом приєднання до управління охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради, назву якого змінено на департамент охорони здоров'я та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради.

Позивачка була працевлаштована у департамент охорони здоров'я та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради на посаду головного спеціаліста сектору з питань охорони та умов праці, яка в цей час перебувала у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років. З 10.08.2016 року позивачка ОСОБА_6 переведено на посаду головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту, фактично приступила до виконання посадових обов'язків з 03.10.2016 року.

Рішенням міської ради від 24.02.2017 року № 657-14/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.01.2016 року № 39-04/VII «Про структуру виконавчих органів Кам'янської міської ради VII скликання, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів» (зі змінами) було затверджено нову структуру виконавчих органів Кам'янської міської ради, розпочато процедуру реорганізації та скорочення штатної чисельності працівників.

Згідно з вказаним рішенням, з 01.06.2017 року департамент охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради мав бути перейменований на управління охорони здоров'я із затвердженням 6 штатних одиниць, а також мала утворитись нова юридична особа - управління соціальної політики Кам'янської міської ради шляхом виділу з департаменту із затвердженням 18, 5 штатних одиниць. Працівників департаменту було попереджено про скорочення чисельності та штату працівників.

Розпорядженням міського голови від 05.07.2017 року № 235-р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 14.03.2017 року № 97-р» затверджено перелік посад, найбільших змін і скорочення зазнав відділ соціально-трудових відносин, охорони та умов праці, в якому з п'яти штатних одиниць залишилось три.

У зв'язку зі змінами, внесеними у ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відділ перейменовано на відділ соціальної праці та соціально-трудових відносин, скорочено посаду головного спеціаліста, до посадових обов'язків якого належали питання охорони праці, яку займала ОСОБА_6 Позивачку 31.05.2017 року було ознайомлено з наказом від 31.05.2017 року № 90 «ос» та попереджено про скорочення її посади та запропоновано переведення на одну з посад, вакантних на момент надання пропозицій, однак позивачка відмовлялась надавати відповіді на надані їй пропозиції протягом всього строку попередження, про що складались акти, засвідчені членами внутрішньої комісії, сформованої наказом директора департаменту від 12.05.2017 року № 168 «адм». Оскільки позивачка не виразила згоди на переведення на запропоновані посади, її було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто фактично вона сама відмовилась від передбаченого законом обов'язкового працевлаштування.

Крім того, вказані відповідачі посилаються на необґрунтованість та безпідставність вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідач - управління соціальної політики Кам'янської міської ради проти позову заперечував з огляду на те, що в департаменті охорони здоров'я та соціальної політики мало місце скорочення штату, а саме 27 штатних одиниць до реорганізації за рішенням міської ради від 24.02.2017 року № 657-14/VII, наразі - 6 штатних одиниць в управлінні охорони здоров'я та 18, 5 в управлінні соціальної політики, тобто мало місце скорочення 3 штатних одиниць, що унеможливило застосування ч. 3 ст. 36 КЗпП України щодо продовження дії трудового договору позивачки.

Посилається на те, що з початку процедури реорганізації, скорочення чисельності та штату працівників створена внутрішня комісія розглядала особові справи та характеристики працівників, звертала увагу на якість виконання працівниками своїх посадових обов'язків відповідно до вимог ст. 139 КЗпП України. Зазначив, що в процесі реорганізації та скорочення штатної чисельності відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці з 5 до 3 штатних одиниць, відбувся перерозподіл посадових обов'язків працівників, що відобразилося на кваліфікаційних вимогах до посад, відбулася зміна і в назві відділу - відділ праці та соціально-трудових відносин, виконання нових посадових обов'язків вимагає від кандидата на посаду наявність обов'язкової економічної освіти та досвіду роботи у цій галузі відповідно до наказу Мінпраці від 23.05.2005 року № 183 «Про впровадження в місцевих органах праці та соціального захисту населення єдиної технології прийому громадян, які звертаються за призначенням усіх видів соціальної допомоги», таким чином позивачка не відповідала кваліфікаційним вимогам до посади та не могла конкурувати з іншими працівниками відділу, зокрема ОСОБА_10, якого було призначено на посаду головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин, оскільки він мав вищу економічну освіту та стаж роботи за цим напрямом.

Зазначає, що попередження про наступне переведення на вакантну посаду вказує на відсутність наміру адміністрації звільняти позивачку, а вона, в свою чергу, зловживаючи своїм статусом одинокої матері, не сприяла своєму подальшому працевлаштуванню, зневажливо ставилась по відношенню до членів комісії, зверхньо поводилась з колегами, що призвело до погіршення психологічного клімату в колективі, крім того, позивачка приділяла недостатньо уваги виконанню безпосередніх посадових обов'язків, рівень її виконавської дисципліни був дуже низьким, частину її роботи вимушені були виконувати її колеги.

Відповідач - Кам'янська міська рада проти позову заперечував з огляду на те, що вона не приймала позивачку на посаду та не звільняла її, не нараховувала та не сплачувала заробітну плату, не порушувала її права, свободи та інтереси, таким чином, відносно Кам'янської міської ради позовні вимоги є безпідставними. Крім того, заперечував проти задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди з огляду на її безпідставність.

Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області заперечував проти позову з огляду на те, що Головне управління не уособлює собою державу Україна, а його рахунки не уособлюють собою Державний бюджет. Завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення діяльності юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством. Крім того, заперечував проти задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди з огляду на її безпідставність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивачку ОСОБА_6 10.03.2004 року було призначено за конкурсом на посаду спеціаліста 1 категорії відділу з питань надання субсидій управління соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради, присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 28.12.2012 року № 621-30/VI «Про структуру виконавчих органів Дніпродзержинської міської ради, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів» було реорганізовано виконавчі органи Дніпродзержинської міської ради з припинення юридичних осіб, а зокрема управління праці та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради шляхом приєднання до управління охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради, назву якого змінено на департамент охорони здоров'я та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради.

ОСОБА_6 була працевлаштована у департамент охорони здоров'я та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради на посаду головного спеціаліста сектору з питань охорони та умов праці, яка в цей час перебувала у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років. З 10.08.2016 року позивачку ОСОБА_6 переведено на посаду головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту, фактично приступила до виконання посадових обов'язків з 03.10.2016 року.

П. 4 рішення міської ради від 24.02.2017 року № 657-14/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.01.2016 року № 39-04/VII «Про структуру виконавчих органів Кам'янської міської ради VII скликання, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів» (зі змінами), було вирішено утворити у структурі виконавчих органів Кам'янської міської ради VII скликання юридичну особу як самостійний виконавчий орган міської ради управління соціальної політики Кам'янської міської ради шляхом виділу з департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради.

П. 5 вказаного рішення визначено унести зміни до установчих документів департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради, змінивши його найменування на управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради.

Рішенням міської ради від 23.06.2017 року № 755-17/VII змінено дату уведення в дію управління охорони здоров'я та управління соціальної політики з 01.06.2017 року на дату державної реєстрації у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

31.07.2017 року позивачку було звільнено з посади головного спеціаліста відділу соціально-трудових відносин, охорони та умов праці департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Складовими елементами правового статусу осіб публічної служби є вступ на публічну службу, умови та порядок її проходження, звільнення з публічної служби, соціальний статус осіб публічної служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (ст. 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України.

Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не визначено спеціальним законом.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв'язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

За приписами частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Згідно роз'яснень ППВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», одинока мати це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримуєдитину сама при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно дитини ОСОБА_7, який на момент звільнення виповнилось 12 років, позивачка є одинокою матір'ю (а.с. 70).

Відповідно до п. 19 ППВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Як вбачається з рішення міської ради від 24.02.2017 року № 657-14/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.01.2016 року № 39-04/VII «Про структуру виконавчих органів Кам'янської міської ради VII скликання, загальну чисельність апарату міської ради та її виконавчих органів» (зі змінами), виконавчі органи Кам'янської міської ради були реорганізовані, зокрема було утворено нову юридичну особу як самостійний виконавчий орган міської ради управління соціальної політики Кам'янської міської ради шляхом виділу з департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради, перейменовано департамент охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради на управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради.

Крім того, станом на дату звільнення позивачки мало місце й скорочення штату департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради - з 27 штатних одиниць станом на 01.01.2017 року (а.с. 148) до 18, 5 в управлінні соціальної політики Кам'янської міської ради та до 6 штатних одиниць в управлінні охорони здоров'я Кам'янської міської ради, тобто відбулось скорочення 2, 5 штатних одиниць у реорганізованих виконавчих органах.

Скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися (Розяснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року).

В той же час, суд вважає звільнення позивачки незаконним з огляду на наступне.

Як вбачається зі штатного розпису управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради (а.с. 36), у реорганізованому виконавчому органі були наявні 3 посади головного спеціаліста, одна з яких була зайнята у день звільнення позивачки ОСОБА_12 (а.с. 169), тобто була вакантною на момент її звільнення.

Як вбачається зі штатного розпису управління соціальної політики Кам'янської міської ради (а.с. 106), у реорганізованому виконавчому органі наявна посада головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин, що фактично відповідає посаді, яку займала позивачка на момент звільнення, тобто її посада не була скорочена та була вакантна на момент звільнення позивачки з огляду на подальше призначення на цю посаду ОСОБА_10 (а.с. 171).

Вказані посади позивачці в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП не пропонувались, натомість їй були запроновані посади тимчасового характеру або на 0, 5 ставки, крім посади адміністратора відділу адміністративних послуг департаменту муніципальних послуг та регуляторної політики Кам'янської міської ради (а.с. 87), що не пов'язано з її попередньою діяльністю та при наявності вакантної посади, аналогічній займаній позивачкою.

Щодо посилань відповідача - управління соціальної політики Кам'янської міської ради на невідповідність позивачки кваліфікаційним вимогам посади головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики Кам'янської міської ради з огляду на положення наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 23 травня 2005 року N 183, суд приходить до наступного.

Відповідно до пункту 12 статті 1 Закону України «Про вищу освіту», кваліфікація - офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту.

За визначенням пунктів 8, 13, 20, 21 статті 1 Закону України «Про вищу освіту», - компетентність динамічна комбінація знань, вмінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, яка визначає здатність особи успішно здійснювати професійну та подальшу навчальну діяльність і є результатом навчання на певному рівні вищої освіти; галузь знань основна предметна область освіти і науки, що включає групу споріднених спеціальностей, за якими здійснюється професійна підготовка; спеціальність складова галузі знань, за якою здійснюється професійна підготовка; спеціалізація - складова спеціальності, що визначається вищим навчальним закладом та передбачає профільну спеціалізовану освітньо-професійну чи освітньо-наукову програму підготовки здобувачів вищої та післядипломної освіти.

Отже, кваліфікація як рівень досягнення компетентності є результатом навчання на певному рівні вищої освіти, який визначає здатність особи успішно здійснювати професійну діяльність у певній галузі.

Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Посилання відповідача на обов'язкову наявність вищої юридичної або економічної освіти, певного стажу роботи відповідно до наведеного наказу не можуть бути визнані судом достатнім доказом невідповідності позивачки посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики Кам'янської міської ради, так як наведений наказ не зареєстрований в Міністерстві юстиції України відповідно до Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», тобто він не є обов'язковим для інших суб'єктів публічного права. Не може бути підставою визнання позивачки такою, що не відповідає певній посаді без чіткого нормативного закріплення вимог до цієї посади.

Невідповідність кваліфікації позивачки цій посади іншими доказами не підтверджено, а тому відсутність відповідної пропозиції суд першої інстанції правомірно вважає порушенням прав позивачки.

Таким чином, судом встановлено, по-перше, що ліквідація департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради не відбулась, а мала місце його реорганізація та те, що при звільненні позивачці не були запропоновані всі вакантні посади, які вона мала б змогу обіймати.

Згідно п. 19 ППВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі Порядок), у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 розділу IV Порядку нарахування витрат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно довідки управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради (а.с. 64), розмір середньої заробітної плати за останні два календарні місяці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року складав 267, 76 гривень.

Вимушений прогул позивачки склав 206 робочих днів (з 01.08.2017 року по день ухвалення цього рішення), таким чином, сума оплати за час вимушеного прогулу становить 55 158, 56 гривень (206 х 267, 76).

П. 32 ППВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

З 05.09.2017 року позивачка перебуває на обліку та отримує виплати з Кам'янського міського центру зайнятості як допомогу по безробіттю, яка з 05.09.2017 року по 30.04.2018 року склала 23 240, 19 гривень.

Крім того, позивачка при звільненні отримала грошову компенсацію за невикористану відпустку, яка становить 6 961, 61 гривень та вихідну допомогу, яка становить 5 748, 60 гривень (а.с. 8, 75, 76).

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Законом не передбачено будь-яких підстав для його зменшення.

У тому числі Верховним Судом України визнано помилковим посилання при зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки викладені в ньому роз'яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України №3248-15 від 20 грудня 2005 року.

Тобто, з викладеної правової позиції, сума виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу не підлягає зменшенню у будь-якому випадку.

Так як позивачка мала б продовжити свою трудову діяльність в управлінні соціальної політики Кам'янської міської ради на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин, тобто ця юридична особа є правонаступником обов'язків роботодавця відносно позивачки, з неї має бути стягнена оплата за вимушений прогул позивачки, яка складає 55 158, 56 гривень.

В силу статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

В ході розгляду справи позивачка зазначала, що незаконним звільненням відповідач завдав їй серйозних моральних страждань. З такими твердженнями суд не може погодитись, оскільки докази, які б підтверджували заподіяння позивачці моральної шкоди у звязку зі звільненням, відсутні. Крім того, при прийнятті рішення щодо відмови у стягненні моральної шкоди суд приймає до уваги неналежну поведінку позивачки під час процедури її звільнення, негативну робочу та особисту характеристику, що підтверджується письмовими доказами та показаннями свідків.

Позивачкою подана заява щодо стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої ст. 371 КАС України з огляду на відсутність у неї доходу та неможливість утримання себе та сім'ї. Однак, вказане спростовується довідкою з Кам'янського міського центру зайнятості, згідно якої позивачка отримує виплати як допомогу по безробіттю, таким чином стягнення суми заробітної плати підлягає виконанню в загальному порядку з негайним виконанням щодо стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в порядку п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України.

Крім того, позивачкою подана заява щодо надання відповідачем звіту про виконання судового рішення в порядку ст. 382 КАС України з огляду на можливість неналежного виконання рішення суду. Однак, суд ставиться критично до цієї заяви з огляду на ненадання доказів можливих неправомірних дій органу місцевого самоврядування. Належне виконання судового рішення у повній мірі забезпечується положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю, зокрема, органу місцевого самоврядування, його посадовою або службовою особою.

Ч. 5 ст. 139 КАС України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України вимоги щодо поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу пов'язані та не є самостійними одна від одної, на підставі ст. 139 КАС України на користь держави підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань управління соціальної політики Кам'янської міської ради судові витрати на сплату судового збору у розмірі 640 гривень (станом на день подання адміністративного позову).

Керуючись ст. 2, 241-246 КАС України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_6 до Начальника управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради ОСОБА_2, Управління охорони здоров'я Кам'янської міської ради, Управління соціальної політики Кам'янської міської ради, Кам'янської міської ради, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області «про визнання наказу протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди» - задовольнити частково.

Наказ департаменту охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради від 31.07.2017 року № 177 «ос» про звільнення ОСОБА_6 - скасувати.

Поновити ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики Кам'янської міської ради з 31.07.2017 року.

Стягнути з управління соціальної політики Кам'янської міської ради () на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2017 року по 24.05.2018 року включно у сумі 55 158, 56 гривень (п'ятдесят п'ять тисяч сто п'ятдесят вісім гривень п'ятдесят шість копійок) за вирахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з управління соціальної політики Кам'янської міської ради () на користь держави 640 гривень судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня складення в повному обсязі до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.05.2018 року.

Суддя Ізотов В.М.