Справа № 825/365/18
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/365/18 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: судді-доповідача Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 (ОСОБА_4, довіреність №1155 від 02.06.2017 року) та Управління поліції охорони в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Чернігівській області про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Чернігівській області про зобов'язання відповідача виплатити на користь ОСОБА_3 середній заробіток за період з 17.11.2016 по 19.12.2017 в розмірі 107 949,66 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року адміністративний позов задоволено. Водночас, у задоволенні клопотання позивача про вставлення відповідачу строку для подачі до суду першої інстанції звіту про виконання рішення суду першої інстанції - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у зобов'язанні відповідача подати звіт про виконання рішення суду, та прийняти нове рішення, яким встановити відповідачу строк для подачі до суду першої інстанції звіту про виконання рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати вказане судове рішення, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

21.05.2018 року на адресу Київського апеляційного адміністративного суду найшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку із участю в іншому судовому засіданні.

Дослідивши означене клопотання, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого клопотання, адже належних та допустимих доказів (повістка-повідомлення, ухвала про призначення справи до розгляду, тощо) на підтвердження викладеного в клопотанні надано не було, у зв'язку з чим відсутні підстави для його задоволення.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та встановити відповідачу строк для подачі до суду першої інстанції звіту про виконання рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2017 у справі № 825/1330/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017, адміністративний позов ОСОБА_3 було задоволено та зобов'язано Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити на користь ОСОБА_3 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні за квітень 2016 року в розмірі 32 045,10 грн. (тридцять дві тисячі сорок п'ять гривень 10 коп.).

Задовольняючи вимоги позивача, суд постанові від 11.09.2017 вказав, що розрахунок одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 при звільненні здійснений Управлінням не в повному обсязі та не відповідає вимогам п.23 Порядку №260, а тому відповідач зобов'язаний виплатити на користь позивача кошти в сумі 32 045,10 грн. (64 595,10 грн. - 32 550,00 грн. (нараховані відповідачем кошти)).

На виконання судового рішення, належні позивачу кошти були сплачені відповідачем 19.12.2017, про що свідчить платіжне доручення від 19.12.2017 №3148.

Отже, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2017 у справі № 825/1330/17 встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні була проведена відповідачем не в повному обсязі і виплачена тільки 19.12.2017.

Так, згідно Рішення Конституційного суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, має застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України (КЗпП) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 по справі №825/2150/16, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017, розрахунок при звільненні ОСОБА_3 був проведений 16.11.2016.

Тобто, остаточною датою розрахунку при звільненні із позивачем слід вважати саме 16.11.2016. В свою чергу, як зазначалось вище, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.09.2017 по справі №825/1330/17 було зобов'язано Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити на користь ОСОБА_3 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні за квітень 2016 року в розмірі 32 045,10 грн. (тридцять дві тисячі сорок п'ять гривень 10 коп.), яка виплачена лише 19.12.2017.

З наведеного слідує, що належні позивачу кошти, які мали б бути виплачені позивачу 16.11.2016, у день фактичного остаточного розрахунку, сплачені йому лише 19.12.2017. Тобто, у позивача наявне право на отримання відшкодування за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у вигляді середнього заробітку за весь час затримки. Відповідно період несвоєчасного розрахунку, за який позивачу не сплачено середній заробіток, починається 17.11.2016 та закінчується 19.12.2017.

Відповідно до приписів ч.1 ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Вказана правова позиція також висловлена і Верховним судом України в постанові від 21.01.2015 № 6-195цс14.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Розрахунок середнього заробітку проводиться за формулою, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", тобто обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов'язана дана виплата.

Як встановлено постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 у справі №825/2150/16, середній заробіток позивача за 1 робочий день становить 395,42 грн.

Кількість робочих днів в період з 17.11.2016 по 19.12.2017 складає 273 дні, відповідно середній заробіток за вказаний період обчислюється виходячи з суми середнього заробітку за 1 робочий день помноженої на кількість робочих днів в періоді, тобто 395,42*273, та складає 107 949,66 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_3 з Управління поліції охорони в Чернігівській області середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнення з 17.11.2016 по 19.12.2017 у розмірі 107 949,66 грн.

Щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України та допуску до негайного виконання рішення суду в межах суми виплати за один місяць, за грудень 2016 року в розмірі 8 699,24 грн., суд першої інстанції вірно зазначив, що вказана норма застосовується лише у випадках присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць. Проте, середній заробіток за час затримки, не є заробітною платою або грошовим утриманням, оскільки відповідно до положень КЗпП виступає фінансовою санкцією, яка не включається до складу заробітної плати, тощо, а покликана дисциплінувати роботодавця у відносинах із працівниками, які звільняються.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про встановлення відповідачу строку для подання до суду першої інстанції звіту про виконання рішення суду, в частині негайного виконання.

Щодо встановлення відповідачу строку (після набрання рішенням суду законної сили) для подання до суду першої інстанції звіту про виконання рішення суду, колегія суддів звертає увагу, що положення ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України не містять в собі імперативного обов'язку з цього приводу. Водночас, позивачем не надано, а у суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення, а тому відсутні підстави для встановлення відповідачу строку подання до суду першої інстанції звіту про виконання рішення суду.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Беручи до уваги, що доводи апеляційної скарги позивача не зайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Управління поліції охорони в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя В.В.Файдюк

суддя Є.В.Чаку