Справа № 821/2681/14
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2018 року

Київ

справа №821/2681/14

адміністративне провадження №К/9901/3029/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Журіної О.О.,

представника Генеральної прокуратури України - Чубенка В.В, -

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року (судді Домусчі С.Д., Кравець О.О., Шеметенко Л.П.) у справі за позовом Херсонського міжрайонного екологічного прокурора до Херсонської міської ради (далі - Міськрада) про визнання незаконними та скасування пунктів 13-25 додатку до рішення сесії Міськради від 25 листопада 2011 року № 471 «Про затвердження проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та передачу ділянок у власність, спільну сумісну власність» (далі - спірні пункти додатку до рішення № 471, рішення № 471 відповідно), -

встановив:

Прокурор звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати незаконними та скасувати спірні пункти додатку до рішення № 471 у частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) площею по 1000 м2 громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 16 вересня 2014 року позов задовольнив.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 20 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасував та відмовив у задоволенні позову.

Своє рішення мотивував тим, що суд першої інстанції при новому розгляді справи та ухваленні постанови як нові, належні та допустимі докази дослідив тільки план земельних ділянок, які відводилися в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Тайрос» у мікрорайоні АДРЕСА_1 Тим часом запитувані апеляційним судом від прокурора відомості про фізичних осіб, які перелічені у спірних пунктах додатку до рішення № 471; належні та допустимі докази (документи) віднесення річки Дніпро до великих річок, для яких виділяються земельні ділянки 100 метрів під прибережні смуги; докази перебування в межах захисних смуг, розмір яких визначений статтею 88 Водного кодексу України, окремо кожної земельної ділянки, по кожній особі, яка зазначена у спірних пунктах додатку до рішення № 471, не були надані, хоча вони мали значення для правильного вирішення спору. З обсягу фактично встановлених обставин апеляційний суд зробив висновок, що у матеріалах справи немає належних і допустимих доказів на підтвердження доводів прокурора, а його позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях про порушення Міськрадою вимог чинного земельного, водного законодавства.

Заступник прокурора Одеської області не погодився із рішенням суду апеляційної інстанції і 16 червня 2015 року подав касаційну скаргу про його скасування та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу Міськрада просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

17 травня 2018 року до Верховного Суду надійшло клопотання Міськради про відкладення розгляду справи, призначеної на 22 травня 2018 року із посиланням на те, що представник Міськради Токузан С.Ж., якій надано доручення на ведення цієї справи в суді, з 14 по 25 травня 2018 року перебуває у додатковій відпустці у зв'язку з навчанням, а залучення іншого представника є неможливим, оскільки потребує тривалого часу для вивчення матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) неприбуття учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Колегія суддів зважила на наведені у клопотанні причини і вважає за можливе розглянути справу без участі представника Міськради. Клопотання задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні представник Генеральної прокуратури України касаційну скаргу підтримав та просив постанову суду апеляційної інстанції скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 19 КАС, у чинній на сьогоднішній день редакції, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширювалася на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Аналогічна норма міститься у пункті 1 частини першої статті 19 КАС, у чинній на сьогодні редакції, яка передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У контексті конкретних обставин цієї справи Верховний Суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), внаслідок чого виникають цивільні права і обов'язки, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм Земельного, Водного та Цивільного кодексів України, колегія суддів вважає, що в зазначеній вище правовій ситуації суди помилково розглянули справу в порядку адміністративного судочинства.

Подібного змісту правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14.

Відповідно до частини першої статті 354 КАС порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Отож, касаційна скарга заступника прокурора Одеської області підлягає задоволенню в частині вимоги про скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Рішення про закриття справи не обмежує сторони у реалізації захисту свого речового права в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року скасувати і закрити провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 травня 2018 року.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко