Справа № 686/6880/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/6880/18

Головуючий у 1-й інстанції: Приступа Д.І.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

23 травня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадянина Грузії ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 року (головуючий суддя Приступа Д.І.) у справі №686/6880/18 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області до Громадянина Грузії ОСОБА_3 про затримання з метою ідентифікації та примусове видворення з України,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2018 року Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області звернулося до суду з адміністративним позовом про затримання з метою ідентифікації та видворення за межі України в примусовому порядку громадянина Грузії ОСОБА_3.

Обгрунтовуючи підставність заявлених позовних вимог позивач зазначив про порушення громадянином Грузії ОСОБА_3 чинного міграційного законодавства України, яке полягало в ухиленні останнім від виїзду з України після закінчення дозволеного терміну перебування іноземців на території України та безпідставного не виконання рішення про примусове повернення за межі України, виданого Хмельницьким МВ УДМС України в Хмельницькій області, яке супроводжується забороною подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Також позивач зазначив про відсутність у відповідача відповідного документа, що дає право на виїзд з України та документів на право перебування в Україні.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено. Ухвалено:

- затримати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Грузії, для ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні;

- примусово видворити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України після процедури його ідентифікації.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, покликаючись на порушення судом норм матеріального права та не з'ясування всіх обставин справи, відповідач, просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначив, що позивачем всупереч положенням ч.1 ст.29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" не було застосовано визначену чинним законодавством процедуру реадмісії та не надано жодних доводів в обгрунтування підстав застосування до нього процедури примусового видворення. Також, позивач зазначив про відсутність підстав для застосування до нього заходів ідентифікації, оскільки його особу було встановлено на підставі посвідчення водія, яке надано органам УДМС та поліції, а пізніше на підставі наданого паспорту.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надійшло.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 02 квітня 2018 року в ході проведення профілактичних заходів співробітниками Зарічанського ВнП ХВП ГУНП в Хмельницькій області спільно з співробітниками сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Хмельницькій області було виявлено громадянина Грузії ОСОБА_3 (ОСОБА_3), ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходився на території України з порушенням чинного законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства без документів, що посвідчують особу та які надавали б право законного перебування на території України на визначений термін.

Зокрема, в результаті проведення перевірки було встановлено, що згідно відомостей про осіб, які перетнули державний кордон підсистеми «Аркан-ДМС» громадянин Грузії ОСОБА_3 (ОСОБА_3), здійснив в'їзд на територію України 11 жовтня 2017 року у приватних справах через КПП «Ілічівський морський торговельний порт».

Вважаючи, що відповідач знаходився на території України нелегально, з порушенням дозволеного терміну перебування для іноземців на території України, оскільки був зобов'язаний залишити її до 09.01.2018 року, уповноваженими працівниками Хмельницького MB УДМС України в Хмельницькій області 15.03.2018 року було складено протокол про адміністративне правопорушення (ПРМХМ №023974) відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення на нього штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510 гривень).

Окрім того, 15.03.2018 року Хмельницьким MB УДМС України в Хмельницькій області відносно позивача прийнято рішення № 5 про примусове повернення за межі України, яке супроводжується забороною подальшого в'їзду в Україну строком на три роки до 15.03.2021 року. Вказаним рішенням зобов'язано позивача залишити територію України в термін до 29 березня 2018 року.

Факт невиконання громадянином Грузії ОСОБА_3 рішення про примусове повернення за межі України та залишення її території до 29 березня 2018 року став підставою для звернення митним органом до суду з даним адміністративним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог виходив з того, що на момент проведення вищевказаної перевірки, документи, які б підтверджували особу відповідача та законність його перебування на території України були відсутні, доказів звернення останнього до Посольства Грузії в Україні з метою отримання сертифіката на повернення в країну громадянської належності позивачем не надано, а поважні причини, що стали перешкодою для виконання рішення про примусове повернення за межі України ні суду, ні митному органу не доведені.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статей 9 та 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Статтею 30 вказаного Закону визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України.

Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст.26 Закону №3773-VI.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону №3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону №3773-VI).

Відповідно до пункту 1.6. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція № 353/271/150) підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини, а саме:

- прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення, яке відповідає усім вимогам чинного законодавства та встановленій формі;

- ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим відповідачем, протокол про допущене ним адміністративне правопорушення, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності та рішення про примусове повернення за межі України отримані ним 15.03.2018 року.

У відповідності до квитанції №8750821 від 27.03.2018 року відповідачем сплачено покладені на нього постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності штрафні санкції у вигляді штрафу в сумі 510 грн. (а.с. 42).

Разом з тим, 22.03.2018 року відповідач з метою оскарження підставності примусового видворення його за межі України звернувся з позовною заявою до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області щодо оскарження рішення Хмельницького MB УДМС України в Хмельницькій області від 15.03.2018 року № 5 про примусове повернення з України.

В ракурсі встановлених обставин справи, судова колегія вважає безпідставним висновки суду першої інстанції стосовно порушення відповідачем чинного міграційного законодавства України шляхом ухилення від виїзду з України після дозволеного терміну перебування іноземців на території України та не виконання рішення № 5 про примусове повернення за межі України, винесене Хмельницьким MB УДМС України в Хмельницькій області 15.03.2018 року, оскільки наведене вище свідчить, що дії громадянина Грузії ОСОБА_3 в даній ситуації спрямовані не на ухилення від покладеної на нього відповідальності, а на захист порушених на його думку прав.

Більше того, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Законом України від 17.03.2004 року №1608-IV «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України і Виконавчою владою Грузії про приймання і передачу осіб (реадмісію), які знаходяться на територіях держав незаконно" ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України і Виконавчою владою Грузії про приймання і передачу осіб (реадмісію), які знаходяться на територіях держав незаконно, підписану в м. Києві 22 квітня 2003 року.

Процедура реадмісії громадян Грузії визначена нормами ст. 5 цієї Угоди, якою закріплено, що кожна із Сторін прийме громадян третіх держав чи осіб без громадянства, якщо буде доведено, що зазначені особи незаконно потрапили безпосередньо з території держави однієї Сторони на територію держави іншої Сторони. Якщо з моменту незаконного в'їзду такої особи на територію держави іншої Сторони пройшло не більш 48 (сорока восьми) годин, то Сторона, яка приймає, прийме зазначену особу без додаткових формальностей.

В інших випадках заява про намір передати таку особу іншій Стороні повинна бути зроблена Стороною, яка передає, не пізніше 90 (дев'яноста) днів від дня незаконного в'їзду такої особи на територію держави цієї Сторони і містити докази, що підтверджують факт такого незаконного в'їзду. Відповідь Сторони, яка приймає, повинна надійти не пізніше 72 (сімдесятьох двох) годин після одержання такої заяви.

У разі, якщо у подальшому буде встановлено, що громадянин третьої держави чи особа без громадянства незаконно потрапили на територію держави Сторони, яка передає, не з території держави іншої Сторони, то Сторона, яка передає, прийме назад цю особу протягом 30 (тридцяти) днів від дня її передачі.

Конкретне застосування процедури реадмісії визначено Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 лютого 2015 року № 158.

Відповідно до пункту 1 розділу ІХ Інструкції, у разі встановлення відповідними імплементаційними (виконавчими) протоколами до міжнародних угод про реадмісію іншого порядку реадмісії, ніж той, що встановлений у цій Інструкції, застосовуються положення, визначені цими протоколами.

Згідно з частиною 1 статті 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів в обгрунтування рішення позивача про необхідність застосування до відповідача в даному випадку саме процедури примусового видворення.

Під час апеляційного перегляду даної справи позивачем також не наведено належних підстав для примусового видворення відповідача.

Щодо вимоги позивача про затримання відповідача з розміщенням в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, то колегія суддів, з огляду на встановлену в ході апеляційного перегляду справи відсутність підстав для застосування до відповідача процедури видворення, дійшла висновку, що в даному випадку, відсутні також і підстави для затримання останнього в судовому порядку в межах даного провадження. Крім того, як засвідчують матеріали справи, особу відповідача було ідентифіковано посадовими особами Управління ДМС у Хмельницькій області в рамках розгляду справи про вчинене ним адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи наведені обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним, а тому не підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення міськрайонним судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Громадянина Грузії ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області до Громадянина Грузії ОСОБА_3 про затримання з метою ідентифікації та примусове видворення з України скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Управління Державної міграційної служби України у Хмельницькій області відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 травня 2018 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.