Справа № 813/1575/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/12634/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представників апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Львівської митниці Державної фіскальної служби України, до якої приєдналась Державна фіскальна служба України, на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року (ухвалену головуючим суддею Грень Н.М., суддями Кухар Н.А., Хома О.П., о 14 год 51 хв у м. Львові, повний текст складено та підписано 13 грудня 2017 року) у справі № 813/1575/17 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, Львівської митниці Державної фіскальної служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної казначейської служби України про визнання неправомірними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить:

визнати неправомірними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліцію»;

визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 03.04.2017 №4615/П/99-99-04-04-02-14 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліцію»;

зобов'язано Державну фіскальну службу України та Львівську митницю ДФС здійснити нарахування і виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що ДФС України протиправно відмовила йому у нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції відповідно до Закону України «Про міліцію», оскільки право на отримання такої допомоги гарантоване позивачу нормами Податкового кодексу України, Закону України «Про міліцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707, якою затверджено «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 задоволено повністю адміністративний позов. Визнано неправомірними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліцію». Визнано протиправним та скасовано рішення Державної фіскальної служби України від 03.04.2017 № 4615/П/99-99-04-04-02-14 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліцію». Зобов'язано Державну фіскальну службу України та Львівську митницю ДФС здійснити нарахування і виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 № 900- VІІІ, який набрав чинності 29.12.2015, доповнено п. 15 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» № 580-VІІІ абзацом третім такого змісту: право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про національну поліцію». А тому питання виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції законодавчо врегульоване та здійснюється у відповідності до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 12.05.2007 № 707 «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції».

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржила Львівська митниця Державної фіскальної служби України, до якої згодом приєдналась Державна фіскальна служба України, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконною, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що 07.11.2015 втратив чинність Закон України «Про міліцію» в тому числі і ст. 23 цього Закону, до ст. 356 Податкового кодексу України не були внесені зміни, а постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 та Закон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» не поширюються на працівників податкової міліції, а тому надавати висновки, проводити розрахунки та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції згідно з цими нормативно-правовими актами законні підстави відсутні. Крім цього зазначає, що відповідно до поданої позивачем довідки Львівської медико-соціальної експертної комісії № 1 від 21.04.2016 ступінь втрати ним професійної працездатності у відсотках складає 50%. Однак судом зазначена обставина не врахована, а зобов'язано відповідачів здійснити нарахування і виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб без врахування ступеня втрати працездатності позивача.

Позивачем на апеляційну скаргу подано відзив, в якому покликається на те, що його було звільнено з податкової міліції в період коли норми Закону України «Про міліцію» були чинними і на нього як на працівника розповсюджувалась і розповсюджується дія норм Закону України «Про міліцію» в тому числі стаття 23. А тому вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін.

Представники апелянта в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та надали пояснення, просять апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянта та позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, оскаржувану постанову змінити з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач проходив службу в органах податкової міліції України, йому присвоєне спеціальне звання полковник податкової міліції.

Наказом Міністерства Доходів і зборів України від 29.10.2014 № 2183-о ОСОБА_4 звільнено з податкової міліції в запас за п. 64 «а» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України з заступника начальника оперативного управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Львівської митниці Міндоходів, з 29.10.2014.

Згідно з довідкою Львівської обласної МСЕК № 1 серії 10 ААВ № 887455 від 21.04.2016 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 01.05.2017 року, причиною інвалідності є захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Також, позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою ОСОБА_3 12ААА № 001351 від 21.04.2016 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

09.06.2016 позивач звернувся до начальника Львівської митниці ГУ ДФС України із заявою (рапортом), в якій просив здійснити виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов'язаної з проходженням служби в податковій міліції.

До заяви долучено: довідку Львівської обласної МСЕК № 1; довідку до акту огляду МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках; довідку про грошове забезпечення; довідку страхової компанії «Брокбізнес», довідку ПАТ «НАСК «Оранта»; копію паспорта та ідентифікаційного коду.

Заява позивача разом з долученими до неї документами направлені на адресу ДФС України.

ДФС України листом від 04.07.2016 № 22597/7/99-99-04-02-02-17 повідомлено Львівську митницю ДФС, що 07.11.2015 втратив чинністьт Закон України «Про міліцію», тому приймати заяви та готувати висновки про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції після вказаної дати законні підстави відсутні та повернуто матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_4

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовної заяви, разом з тим, не може погодитись з викладенням п . 4 резолютивної частини оскаржуваного судового рішення.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Розділом ХVІІІ Податкового кодексу України, Законом України «Про міліцію» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Статтею 356 Податкового кодексу України визначений правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, зокрема передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Частиною 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» (далі - Закон №565-XII від 20.12.1990) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850), яким встановлено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно із п.п. 2 пункту 2 Порядку № 850 від 21.10.2015 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

цією постановою також встановлено, що особам, які до набрання чинності Законом України № 208-VIII від 13.02.2015 «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку № 707.

Отже, призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 707 можливе лише за умови, що особа мала право на отримання такої допомоги до 13.02.2015. В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позивач набув таке право після 13.02.2015 року, а тому розмір допомоги має бути визначений у відповідності із Законом №565-XII від 20.12.1990, а саме: у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 № 900-VIII було внесено зміни, зокрема, в п. 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580, згідно яких право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580, за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

З аналізу наведених норм законодавства колегія суддів приходить до висновку, що за колишніми працівниками міліції, в тому числі і податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, передбачених Законом України «Про міліцію».

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Керуючись наведеним вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Разом з цим суд вважає обгрунтованими доводи апелянта, щодо помилкового висновку суду першої інстанції про зобов'язання відповідачів здійснити нарахування і виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб і вважає за необхідне змінити постанову в цій частині з огляду на наступне.

Відповідно до поданої позивачем довідки Львівської медико-соціальної експертної комісії № 1 від 21.04.2016 ступінь втрати ним професійної працездатності у відсотках складає 50%.

Як вже зазначалося ч. 6 ст. 23 Закону № 565-XII від 20.12.1990 передбачено, що визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Аналізуючи цю норму та беручи до уваги довідку Львівської медико-соціальної експертної комісії № 1 від 21.04.2016 про ступінь втрати позивачем професійної працездатності -50%, суд вважає, що судом зазначена обставина не врахована та зобов'язано відповідачів здійснити нарахування і виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб без врахування ступеня втрати працездатності позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 4 ст.317 цього Кодексу, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що пункт 4 (чотири) резолютивної частини постанови Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі № 813/1575/17 необхідно доповнити: «з врахування ступеня втрати працездатності», у звязку з чим рішення необхідно змінити.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України, до якої приєдналась Державна фіскальна служба України задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі № 813/1575/17 змінити в резолютивній частині, а саме в пункт 4 (чотири) доповнити «з врахування ступеня втрати працездатності».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повне судове рішення складено 24 травня 2018 року