Справа № 820/3212/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

"23" травня 2018 р. № 820/3212/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (61166, м. Харків, просп. Науки, б. 9) про скасування податкового повідомлення-рішення та податкової застави, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області «Ф» №00061-1706 від 22 травня 2015 року про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000, 00 повністю; визнати протиправним та скасувати рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про опис майна у податкову заставу №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року; визнати протиправними дії Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області з проведення опису майна у податкову заставу платника податків ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, що оформлені актом опису майна №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року. Судові витрати покласти на відповідача.

Підставою подання вказаного позову слугувала незгода позивача із прийнятим відносно ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення, яким позивачу нараховані податкові зобов'язання з транспортного податку та проведенням опису майна у податкову заставу платника податків ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, що оформлені актом опису майна №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 січня 2018 року, під час укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, стало відомо, що усе її майно перебуває у податковій заставі, застосованій за рішенням Західної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС на підставі акту опису майна №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року.

05 лютого 2018 року, ОСОБА_1, звернулася до ГУ ДФС у Харківській області щодо підстав застосування податкової застави на належне майно та про надання копії відповідного податкового повідомлення - рішення. Головне управління ДФС у Харківській області 06 березня 2018 року повідомило, що Західною ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області було сформоване та надіслане податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №00061-1706 від 22 травня 2015 року з транспортного податку за 2015 рік на суму 25000, 00 гривень на легковий автомобіль LEXUS GX 460, 2010 року випуску, з об'ємом двигуна 4608 см3,номерний знак НОМЕР_2, зареєстрованого 03 жовтня 2012 року.

При цьому, за повідомленням ГУ ДФС у Харківській області податкова застава виникла у зв'язку із несплатою транспортного податку, визначеного податковим повідомленням-рішенням «Ф» №00061-1706 від 22 травня 2015 року, а податковим керуючим на цей час є головний державний ревізор-інспектор відділу стягнення та роботи з безхазяйним майном території обслуговування Центральної ОДПІ управління погашення боргу - ОСОБА_2.

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення «Ф» №00061-1706 від 22 травня 2015 року та рішення про опис майна у податкову заставу №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року із відповідним актом не ґрунтуються на законі та мають бути скасовані, а дії відповідача зі складання акту опису майна №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року і включення майна позивача - ОСОБА_1 до податкової застави є протиправними.

Ухвалою суду від 27.04.2018 року відкрито провадження по справі, розгляд справи призначений на 23.05.2018 року.

Представник позивача через канцелярію суду 23.05.2018 р. надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Через канцелярію суду 22.05.2018 р. представником відповідача наданий відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував (а.с. 34-35). У своїх запереченнях вказав, що автомобіль відповідача, згідно п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач в такому разі є платником вказаного податку. Тому, приймаючи податкове повідомлення-рішення, Головне управління ДФС у Харківській області діяло на підставі та в межах повноважень, визначених Законом. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

23.05.2018 року представником позивача через канцелярію суду надане клопотання про розгляд справи, призначеної на 23 травня 2018 року о 10:30 год. слухати за відсутністю представника відповідача (а.с. 39).

За правилами ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 03 жовтня 2012 року, ОСОБА_1, був придбаний автомобіль LEXUS GX 460, 2010 року випуску, з об'ємом двигуна 4608 см3,номерний знак НОМЕР_2.

28 грудня 2014 року був ухвалений Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII (далі - Закон №71-VIII від 28 грудня 2014 року), який зокрема впровадив новий вид податку на майно - транспортний податок.

Зазначений Закон №71-VIII від 28 грудня 2014 року набрав чинності 01 січня 2015 року.

Платниками транспортного податку були, відповідно до п. 267.1.1. ст. 267 ПК України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування, відповідно до п. 267.2.1. ст. 267 ПК України, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування, відповідно до п. 267.3.1. ст. 267 ПК України, є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку, відповідно до п. 267.4. ст. 267 ПК України, встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період, відповідно до п. 267.5.1. ст. 267 ПК України, дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб, відповідно до п. 267.6.1. ст. 267 ПК України, здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, відповідно до п. 267.6.2. ст. 267 ПК України, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

В Україні, відповідно до п. 8.1. ст. 8 ПК України, встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. Податок на майно, відповідно до п. 10.1.1. ст. 10 ПК України, належить до місцевих податків, а транспортний податок, відповідно до п. 265.1.2. ст. 265 ПК України, входить до складу податку на майно.

До місцевих, відповідно до п. 8.3. ст. 8 ПК України, належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам, відповідно до п. 4.4. ст. 4 ПК України, здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Виключно на пленарних засіданнях міської ради, відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 143 Конституції України, вирішується питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до ПК України.

Місцеві ради, відповідно до п. 10.3. ст. 10 ПК України, в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Міські ради, відповідно до п. 12.3. ст. 12 ПК України, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Таким чином, транспортний податок є одним з видів податку на майно, належить до місцевих податків, визначення ставок якого, в межах встановлених законом, належить до виключної компетенції місцевих рад.

Встановлення місцевих податків, відповідно до п. 12.3.1. ст. 12 ПК України, здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Так, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків, відповідно до п. 12.3.2. ст. 12 ПК України, обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

При цьому, рішення про встановлення місцевих податків, відповідно до п. 12.3.4. ст. 12 ПК України, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, відповідно до ч. 1 ст. 3 БК України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Враховуючи положення п. 12.3.2. ст. 12 ПК України, необхідно дійти висновку, що зміни, на які поширюється вимоги п. 12.3.4. ст. 12 ПК України щодо введення в дію, можуть полягати у зміні об'єкту оподаткування, або визначення платників податку, або розміру ставок та будь-яких інших елементів податку, визначених ст. 7 ПК України.

Рішення місцевої ради про встановлення податку чи внесення змін до будь-якої з складових місцевого податку, має бути оприлюднене до 15 липня року, що передує плановому періоду, а у разі недотримання вказаних строків - застосовується не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Тобто у цьому випадку 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік є бюджетним періодом, в якому підлягав сплаті транспортний податок, впроваджений Законом №71-VIII від 28 грудня 2014 року.

21 січня 2015 року Харківська міська рада рішенням №1793/15 внесла зміни до свого рішення від 12 січня 2011 року щодо врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова, затвердивши відповідне Положення про транспортний податок у місті Харкові (далі - рішення ХМУ №1793/15 від 21 січня 2015 року).

Наведені нормативні документи визначили, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3 000 кубічних сантиметри.

Таким чином, з урахуванням вимог п. 12.3.4. ст. 12 ПК України, суд доходить висновку, що рішення Харківської міської ради №1793/15 від 21 січня 2015 року про внесення змін до рішення від 12 січня 2011 року щодо врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова, підлягало застосуванню не раніше ніж з 01 січня 2016 року.

Тобто, з 01 січня 2016 року підлягало застосуванню рішення Харківської міської ради, яке визначило, що об'єктом оподаткування транспортним податком на території міста Харків є об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 кубічних сантиметри.

Враховуючи значний об'єм законодавчої бази, яка регулює питання встановлення розміру, порядку адміністрування та сплати транспортного податку, зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище норм нормативно-правових актів, необхідно дійти висновку про наявність неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків у спірному випадку.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин, передбачуваність та стабільність вимог до платника податків.

Принципи, проголошені у ст. 4 ПК України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку.

Так, відповідно до п. 4.1.4 ст. 4 ПК України, одним з принципів, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Якщо норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення, відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України, приймається на користь платника податків.

При цьому, принцип стабільності закріплений у п. 4.1.9 ст.4 ПК України має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Так, згідно вказаної норми зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

Таким чином, застосування органом контролю положень ст. 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

Спроба застосувати правила оподаткування транспортним податком у 2015 році суперечить ст. 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 наголошувалося, що згадане правило допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Також необхідно взяти до уваги позицію Европейського суду з прав людини, висловлену у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), в яких порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод було констатоване судом через те, що органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Позовні вимоги про скасування рішення про опис майна у податкову заставу №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року та визнання протиправними дій Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області зі складання акту опису майна №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року і включення всього майна ОСОБА_1 на суму 25000,00 гривень до податкової застави згідно акту №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року ґрунтуються на такому.

Право податкової застави виникає, відповідно до п. 89.1.1, 89.1.2 ст. 89 ПК України, у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Головне управління ДФС у Харківській області у своїй відповіді №2191/ФОП/20-40-17-09-22 від 06 березня 2018 року, повідомило, що податковий борг зі сплати транспортного податку у сумі 25000, 00 гривень за податковим повідомленням-рішенням «Ф» №00061-1706 від 22 травня 2015 року виник 28 жовтня 2015 року (а.с. 25).

При цьому, у вказаній відповіді не наводяться обставини, з якими законодавство пов'язує виникнення податкового боргу з належним підтвердженням доказами.

Податковий борг, відповідно до п. 14.1.175 ст. 14 ПК України, це сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Транспортний податок, відповідно до п. а) п. 267.8.1. ст. 267 ПК України, сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Тобто, для висновку про виникнення податкового боргу з транспортного податку відповідач має надати докази про вручення податкового повідомлення-рішення «Ф» №00061-1706 від 22 травня 2015 року боржникові в порядку, передбаченому законодавством.

Порядок вручення податкових повідомлень-рішень встановлений загальними нормами податкового кодексу та його спеціальними нормами для податкових повідомлень-рішень із транспортного податку, а також окремим Порядком направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Мінфіну 28.11.2012 № 1236, та чинного на момент постановлення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, відповідно до п. 267.6.2. ст. 267 ПК України, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, відповідно до абзацу 2 п. 58.3. ст. 58 ПК України, в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного повідомлення-рішення, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення, відповідно до абзацу 3 п. 58.3. ст. 58 ПК України, в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного повідомлення-рішення, вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Таким чином, якщо узяти спеціальні вимоги до надсилання податкових повідомлень-рішень та загальні правила їх вручення, то необхідно дійти висновку, що податкова зобов'язана надіслати податкове повідомлення-рішення за зареєстрованим місцем проживання платника податків і таке повідомлення-рішення буде вважатися врученим не залежно від отримання поштового відправлення платником.

Позивач зазначає, що оригінал або копію податкового повідомлення-рішення «Ф» №00061-1706 від 22 травня 2015 року, а також акт опису майна №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року та відповідне рішення ним не отримувались.

Проте, відповідач не надав до суду доказів надсилання/вручення оскаржуваного податкового повідомлення- рішення та акту опису майна позивача.

З відповіді ГУ ДФС у Харківській області №2191/ФОП/20-40-17-09-22 від 06 березня 2018 року вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення була надіслане ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу АДРЕСА_1.

Між тим, 26 грудня 2012 року ОСОБА_1, змінила місце проживання і була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3. Таким чином, відповідач надіслав оскаржуване податкове повідомлення-рішення не за місцем реєстрації позивача, а тому остання не мала можливості отримати відповідне поштове відправлення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення, відповідно до абзацу 4 п. 58.3. ст. 58 ПК України, в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного повідомлення-рішення, вважається таким, що не вручено платнику податків.

Враховуючи те, що відповідач оскаржуване податкове повідомлення-рішення надіслав не за місцем реєстрації та на адресу, за якою ОСОБА_1 фактично не проживала, з урахуванням вимог абзацу 4 п. 58.3. ст. 58 ПК України, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення «Ф» №00061-1706 від 22 травня 2015 року має вважатися таким, що не було вручене.

16 квітня 2018 року, ОСОБА_1, була подана письмова заява до Центральної ОДПІ м. Харкова у Харківській області з вимогою надати податкове повідомлення-рішення «Ф» №00061-1706 від 22 травня 2015 року та акт опису майна №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року.

За таких обставин, з урахуванням фактичних обставин справи, судом робиться висновок,що відповідач не мав законних підстав для опису належного ОСОБА_1 майна та реєстрації відповідного обтяження - податкової застави.

Опис майна у податкову заставу, відповідно до п. 2.1. Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України № 572 від 10 жовтня 2013 року, чинного на момент застосування податкової застави, здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1). Таке рішення приймається керівником органу доходів і зборів і надається платнику податків, що має податковий борг.

Проте, в порушення вказаного правила, рішення керівника Західної ОДПІ у м. Харкові про застосування податкової застави на майно ОСОБА_1 надано не було.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, відповідно до п. 89.3 ст.89 ПК України, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу, відповідно до абзацу 3 п. 89.3 ст.89 ПК України, здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, відповідно до абзацу 4 п. 89.3 ст.89 ПК України, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, відповідно до абзацу 5 п. 89.3 ст.89 ПК України, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Проте відповідачем не було дотримано порядку опису майна у податкову заставу, відповідний акт, навіть якщо він і складався, був складений без моєї участі та відома.

Майно платника податків, відповідно до п. 93.1.4. ст. 93 ПК України, звільняється з податкової застави з дня отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Таким чином, скасування оскаржуваного податкового повідомленні-рішення про визначення зобов'язання з транспортного податку тягне за собою скасування податкової застави.

На підставі викладеного, враховуючи те, що рішення відповідача про опис майна у податкову заставу №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року та акт опису майна вчинені на підставі податкового повідомлення-рішення «Ф» №00061-1706 від 22 травня 2015 року та з порушенням встановленого порядку, суд дійшов висновку, що рішення про опис майна у податкову заставу №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року підлягає скасуванню, а дії Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області зі складання акту опису майна №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року мають бути визнані протиправними, оскільки вказані рішення прийняті не у спосіб та не у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2018 року по справі №820/6849/16 за позовом до Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, яким визначені зобов'язання зі сплати транспортного податку за 2015 рік, скасування рішення про опис майна у податкову заставу та визнання протиправними дій зі складання акту опису майна і включення майна до податкової застави.

Західна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області була реорганізована на підставі постанови КМУ №892 від 04 листопада 2015 року шляхом приєднання до Центральної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області.

Таким чином належним відповідачем по правопорушеннях, яких припустилася Західна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, є Центральна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, що підтверджується також відповіддю ГУ ДФС у Харківській області від 06 березня 2018 року за № 2191/ФОП/20-40-17-09-22, в якій повідомляється, що наразі податковим керівником зі стягнення податкового боргу платника податків ОСОБА_1 є головний ревізор-інспектор відділу стягнення та роботи з безхазяйним майном території обслуговування Центральної ОДПІ управління погашення боргу - Кібець І.В. (а.с. 25).

Наявність податкової застави та рішення про опис належного позивачу майна підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №55085840 від 13 березня 2018 року.

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення - рішення прийнятого контролюючим органом.

З огляду на встановлені у справі обставини суд приходить до висновку про необхідність скасування рішень відповідача, як прийнятих не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, тобто необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі викладеного, судом робиться висновок, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають поверненню, відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (61166, м. Харків, просп. Науки, б. 9) про скасування податкового повідомлення-рішення та податкової застави - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області «Ф» №00061-1706 від 22 травня 2015 року про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн. повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про опис майна у податкову заставу №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року.

Визнати протиправними дії Західної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області з проведення опису майна у податкову заставу платника податків ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, що оформлені актом опису майна №455-33-17-01-35 від 28 березня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (61166, м. Харків, просп. Науки, б. 9; ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_3) витрати по оплаті судового збору у сумі 2114,40 (дві тисячі сто чотирнадцять гривень 40 коп.) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 травня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.