Справа № 673/1949/17
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 673/1949/17
УХВАЛА

іменем України

22 травня 2018 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Петричкович А.І., розглянувши позовну заяву Управління соціального захисту населення Деражнянської районної державної адміністрації до ОСОБА_1, про повернення коштів,

ВСТАНОВИВ:

На виконання ухвали суду від 07.05.2018 про залишення позову без руху і надання позивачу строку для усунення недоліків позову, 21 травня 2018 року до суду з супровідним листом №673/1949/17/3659 від 24.04.2018, поступив адміністративний позов №1117/01-22 від 17.05.2018 в якому позивач просить: "Керуючись ст.162 КАС України стягнути з ОСОБА_1 надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в сумі 9028,25 гривень".

У позові вказує, що рішенням про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям відповідачу було призначено допомогу з 01.04.2017 по 30.09.2017. Проведеною перевіркою було встановлено факт подання ОСОБА_1 недостовірної інформації про склад сім'ї. А саме, приховування реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, доходи якого були не враховані в розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім'ї, наслідком чого стала надмірна виплата соціальної допомоги в сумі 9028,25 гривень за період з 01.04.2017 по 30.09.2017. Встановлення факту подання умисних дій громадянки щодо неподання недостовірних відомостей є обов"язковою умовою для повернення чи примусового стягнення отриманої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім"ям. Заволодіння державними коштами завдало шкоду державі, що є порушенням законодавства, яке регулює надання державної допомоги малозабезпеченим сім'ям. Відповідачу було направлено повідомлення про обов'язок повернення коштів у розмірі 9028,25 гривень, але станом на 17.05.2018 ці кошти не поступили.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч.4 ст. 5 КАС України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Такий обмежувальний принцип щодо можливості звернення суб'єкта владних повноважень з позовом до суду адміністративною юрисдикції, також стверджений і в п. 5 ч.1 ст. 19 КАС України, яким передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, можливість звернення суб'єкта владних повноважень до суду адміністративної юрисдикції має бути пов'язана з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень та за умови, що право на таке звернення прямо передбачене законом.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-495 цс16 за позовом управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області до Особи, про повернення надміру сплачених коштів за заявою управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області про перегляд Верховним судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року, стверджено, що у випадку, що розглядається, позов заявлено про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянки, і, на думку позивача, були набуті нею безпідставно, що свідчить про приватноправовий, а не публічний характер правовідносин, які виникли між сторонами. Відтак, у справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України ( справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Постановою Верховного Суду у справі №824/973/16-а (провадження №11-200апп18) від 25.04.2018 констатовано, що публічно-правовий спір має особливий суб"єктивний склад. Участь суб"єкта владних повноважень є обов"язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб"єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до адміністративної юрисдикції. Необхідно з"ясувати, у зв"язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Спір у справі, що розглядається не є публічно-правовим, оскільки стосується права Особи на грошові кошти, отримані нею на підставі рішення Центру, тобто цивільного права.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006, Європейський суд з прав людини зазначив, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В ухвалі від 07.05.2018, суд серед іншого вимагав у позивача обгрунтувати можливість розгляду справи в порядку адміністративного судочинства з урахуванням вимог ч. 4 ст. 5 КАС України, але Управління соціального захисту населення Деражнянської районної державної адміністрації не виконало цю вимогу суду, що видно із адміністративного позову №1117/01-22 від 17.05.2018. Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім"ям" на який покликається позивач, тільки визначено випадки припинення цієї допомоги ( ст. 7 Закону), що відповідно з урахуванням згаданих висновків Верховного Суду, практики Європейського суду з прав людини, норм КАС України, також підтверджує не можливість вирішення стягнення з ОСОБА_1 надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в сумі 9028,25 гривень в порядку адміністративного судочинства, тому наступає наслідок визначений ст. 170 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Управління соціального захисту населення Деражнянської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення коштів - відмовити.

Копію ухвали направити Управлінню соціального захисту населення Деражнянської районної державної адміністрації.

Роз'яснити Управлінню соціального захисту населення Деражнянської районної державної адміністрації, що розгляд даного спору віднесений до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повне судове рішення складене 22 травня 2018 року .

Головуючий суддяОСОБА_3