Справа № 806/3008/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/3008/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"14" травня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_1,

за участю секретаря Кошиль О.Ю.,

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" грудня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", Заступника директора з питань безпеки Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" ОСОБА_3 про зобов'язання розглянути запит від 22.09.2017 р. №ІС-099 , -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", заступника директора з питань безпеки ДП"Житомирський бронетанковий завод" ОСОБА_3, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив зобов'язати Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" надати ОСОБА_2 копії декларацій посадових осіб підприємства і запитувану інформацію у відповідності до запиту від 22.09.2017 р. №ІС-099.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду скасувати, з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 22.09.2017 р. ОСОБА_2 звернувся до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" із запитом на доступ до публічної інформації, в якому просив надати в електронному вигляді (скановане цифрове зображення) копії декларацій про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період з 2011-2015 роки наступних суб'єктів декларування та членів їх сімей, а саме: директорів підприємства, їх заступників, головних інженерів, головних бухгалтерів, керівників структурних підрозділів підприємства (управлінь, центрів) (з врахуванням змін в штатному розписі підприємства); надати перелік осіб, які у вказаний період часу обіймали вказані посади (у вигляді таблиці, по роках).

27.09.2017 р. Листом №01-11/3587 ДП "Житомирський бронетанковий завод" відмовило ОСОБА_2 у наданні зазначеної інформації, оскільки у запиті відсутнє обґрунтування у чому полягає суспільний інтерес в отриманні копій декларацій посадових осіб підприємства за 2011-2015 роки та зокрема було зазначено, що ДП "Житомирський бронетанковий завод" не відноситься до розпорядників інформації відповідно до вимог Закону.

Наведені обставини слугували підставою звернення позивача з адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким в задоволені позову відмовлено, суд апеляційної інстанції з ним не погоджується з урахуванням наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно статті 40 Конституції України, кожному гарантовано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Вимогами статті 1 Закону України №2939-VI від 13.01.2011 року "Про доступ до публічної інформації" визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.2 №2939-VI, його метою є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст.3 №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.5 №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно частини 1 статті 6 цього Закону інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (ст.12 Закону).

Статтею 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Поміж цього, ч.2 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

В свою чергу, частиною 3 статті 13 Закон №2939-VI встановлено, що на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини 1 та в частині 2 цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч.2 ст.19 Закону №2939-VI).

Частинами 4 та 5 статті 19 Закону №2939-VI встановлено, що письмовий запит подається в довільній формі, який має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Статтею 20 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону №2939-VІ, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Таким чином, Законом №2939-VІ передбачені вичерпні випадки відмови розпорядником інформації в задоволенні публічного запиту.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

За приписами ч.3 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Частина 2 ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зазначає, що документам, які містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" є виробництво військових транспортних засобів, отже підприємсто не є суб'єктом владних повноважень, не виконує делегованих повноважень, не є природною монополією.

Згідно з положеннями частини другої статті 81 Цивільного кодексу України юридичною особою публічного права визначається юридична особа, яка створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування

Отже, відповідач є юридичною особою публічного права. Ця обставина ними не оспорювалася і визнавалася в суді першої інстанції. Суть заперечень проти позову полягала в тому, що підприємство не фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим.

На думку колегії суддів відповідні твердження є хибними, оскільки зі Статуту відповідача, вбачається, що дане підприємство засноване на державній власності (п.1.1), його майно є державною власністю (п.4.1).

Наведене підстави, що створення підприємства відбулося за рахунок коштів державного бюджету, а тому підприємство підпадає під ознаки, передбачені п.2 ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" і є розпорядником такої інформації.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" об'єктами управління державної власності є: майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям.

Відповідно до ч.3 ст.73 Господарського кодексу України майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Таким чином, майно та кошти ДП "Житомирський бронетанковий завод" є державною власністю, а за таких обставин позивач обґрунтовано посилається на ч.5 ст.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідно до якої не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження володіння, користування чи розпорядження державними майном.

Крім того, відповідно до ч.8 ст.73 Господарського кодексу України державне унітарне підприємство оприлюднює інформацію про свою діяльність, крім випадків, встановлених законом, шляхом розміщення її на власній веб-сторінці (веб-сайті) або на офіційному веб-сайті суб'єкта управління об'єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, у строки та в порядку, визначені Кабінетом Міністрів України. Доступ до таких веб-сторінок та веб-сайтів є цілодобовим і безоплатним.

Обов'язковому оприлюдненню підлягає така інформація: цілі діяльності державного унітарного підприємства та стан їх досягнення; квартальна, річна фінансова звітність державного унітарного підприємства за останні три роки, включаючи (за наявності) видатки на виконання некомерційних цілей державної політики та джерела їх фінансування; аудиторські висновки щодо річної фінансової звітності державного унітарного підприємства за останні три роки, якщо аудит проводився відповідно до вимоги закону або за рішенням наглядової ради державного унітарного підприємства (у разі її утворення) або суб'єкта управління об'єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством; статут державного унітарного підприємства у чинній редакції, а також у редакціях, що діяли раніше; біографічна довідка (включаючи професійну характеристику) керівника державного унітарного підприємства (з урахуванням вимог законодавства про захист персональних даних); біографічні довідки (включаючи професійні характеристики) членів наглядової ради (у разі її утворення) державного унітарного підприємства (з урахуванням вимог законодавства про захист персональних даних), принципи їх добору, їхнє членство у наглядових радах інших суб'єктів господарювання, а також зазначається, хто із членів наглядової ради державного унітарного підприємства є незалежним; річні звіти наглядової ради та керівника державного унітарного підприємства; структура, принципи формування і розмір винагороди керівника та членів наглядової ради державного унітарного підприємства, включаючи компенсаційні пакети і додаткові блага, які вони отримують (або на отримання яких мають право) під час виконання посадових обов'язків, а також у зв'язку із звільненням (термін "додаткове благо" вживається у значенні, визначеному в Податковому кодексі України); рішення суб'єкта управління об'єктами державної власності щодо державного унітарного підприємства; опис істотних передбачуваних факторів ризику, що можуть вплинути на операції та результати діяльності державного унітарного підприємства, та заходи щодо управління такими ризиками; відомості про договори, учасником яких є державне унітарне підприємство, інформація про які підлягає оприлюдненню відповідно до Закону України "Про відкритість використання публічних коштів"; інформація про операції та зобов'язання державного унітарного підприємства з державним та/або місцевим бюджетом, державними та/або місцевими установами, підприємствами та організаціями, включаючи договірні зобов'язання державного унітарного підприємства (фінансові та нефінансові), що виникають у результаті державно-приватного партнерства.

Державне унітарне підприємство оприлюднює річну фінансову звітність разом з аудиторським висновком щодо неї, якщо аудит проводився відповідно до вимоги закону або за рішенням наглядової ради державного унітарного підприємства (у разі її утворення) або суб'єкта управління об'єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством до 30 квітня року, що настає за звітним періодом.

Аналогічним чином, передбачений обов'язок ДП "Житомирський бронетанковий завод" оприлюднювати свої фінансової операції і п.3 ч.1 ст.3 Закону України "Про відкритість використання публічних коштів" у разі використання коштів підприємств, отриманих ними від їхньої господарської діяльності: підприємство (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи, місцезнаходження, прізвище, ім'я та по батькові керівника); орган управління майном підприємства (найменування, місцезнаходження, прізвище, ім'я та по батькові керівника); обсяг платежів за договорами за звітний період - у розрізі товарів, робіт і послуг; відомості про договори, укладені за звітний період, загальна вартість яких перевищує 1 мільйон гривень (предмет договору, виконавець (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи, місцезнаходження, прізвище, ім'я та по батькові керівника), вартість договору, ціна за одиницю (за наявності), строк дії договору).

Таким чином, враховуючи, що відповідач здійснює свою господарську діяльність з використанням державного майна, яке закріплено за ним на підставі господарського віддання, інформація про це визнана законодавцем суспільно необхідною інформацією, відповідно до ч.5 ст.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", ч.8 ст.73 Господарського кодексу України, п.3 ч.1 ст.3 Закону України "Про відкритість використання публічних коштів", а тому у її наданні не може бути відмовлено.

Крім того, відповідно до Законів України "Про засади запобігання і протидії корупції" та "Про запобігання корупції" посадові особи юридичних осіб публічного права прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У зв'язку з цим, зазначені посадові особи, щорічно подавали декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а за період до 1 січня 2015 року відповідні декларації подавалися за формою, передбаченими додатком до Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб'єктами, на яких поширюється дія цього Закону є особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов'язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов'язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, а також інші особи, які не є службовими особами та які виконують роботу або надають послуги відповідно до договору з підприємством, установою, організацією, - у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до підпункту "а" п.2 ч.1 ст.3, ч.1 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції", зазначений Закон розповсюджується на посадових осіб юридичних осіб публічного права, в частині обов'язку подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п.1 та п.7 ч.1 ст.46 Закону України "Про запобігання корупції" у декларації зазначаються, окрім іншого прізвище, окрім іншого прізвище, ім'я, по батькові, місце роботи (проходження служби) або місце майбутньої роботи (проходження служби), займана посада, декларанта, отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки та інші доходи.

Керівник ДП "Житомирський бронетанковий завод", всі його заступники, головний бухгалтер та керівники всіх структурних підрозділів виконують адміністративно-господарчі та організаційно-розпорядчі функції, а за таких обставин є посадовими особами юридичної особи публічного права, на яких розповсюджується вимоги підпункту "а" п.3 ч.1 ст.3, ч.1 ст.45 Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до ч.6 ст.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону.

Абзацом четвертим частини першої статті 47 вказаного Закону України "Про запобігання корупції" визнано інформацією з обмеженим доступом лише відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, місця проживання, дати народження фізичних осіб, щодо яких зазначається інформація в декларації, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації (крім області, району, населеного пункту, де знаходиться об'єкт).

Прізвище, ім'я, по батькові, місце роботи (проходження служби) та посада декларанта, отримані (нараховані) доходи, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення) у ч.1 ст.47 Закону відсутні, а тому не віднесені до інформація з обмеженим доступом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у такому випадку зазначена інформація визнана законодавцем суспільно необхідною і тому у її наданні не може бути відмовлено.

На час розгляду справи відповідна інформація оприлюднюється і знаходиться у відкритому доступі.

Зазначене та наведені норми законодавства щодо обв'язку оприлюднювати іншу інформацію щодо діяльності підприємства свідчить на користь того, що інформація про майновий стан та доходи відповідних осіб публічного права носить суспільний інтерес, а тому відповідач зобов'язаний був її надати як розпорядник інформації, що підпадає під критерії, визначені п.4 ч.2 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Суспільна значимість такої інформації визначається вищезгаданими нормами законодавства, а тому позивач не був зобов'язаний доводити відповідну обставину, тим більше, що під час розгляду справи не заперечував, що така інформація є в його розпорядженні.

Колегія суддів відмічає, що надання такої інформації не несло загрози порушення прав інших осіб, оскільки позивач просив надати таку інформацію з персональними даними.

Вищевказаних обставин суд першої інстанції не врахував, а тому прийшов до помилкових висновків про відмову у задоволенні позову.

Вищевказані обставини є підставою для визнання протиправною відмови у наданні на запит від 22.09.2017 р. №ІС-099 інформації ОСОБА_2, як такої, щщопорушує права позивача.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" грудня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" розглянути запит ОСОБА_2 про надання публічної інформації від 22.09.2017 року №ІС-099 та надати йому відповідь по суті.

Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь ОСОБА_2 1600 грн. понесених ним судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "24" травня 2018 р.