Справа № 808/1030/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

22 травня 2018 року

справа №808/1030/17

адміністративне провадження №К/9901/36579/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року (суддя - Татаринов В.Д.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2017 року (судді - Шальєва В.А., Білак С.В., Олефрієнко Н.А.) у справі №808/1030/17 за поданням Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Повного товариства «Ломбард «Мідас» Лежньов Д.О. та компанія»,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - податковий орган, заявник у справі, скаржник у справі) звернулося до суду з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Повного товариства «Ломбард «Мідас» Лежньов Д.О. та компанія» (далі - Товариство).

Заява обґрунтована тим, що Товариство відмовило заявнику у справі у допуску до планової виїзної перевірки, що є підставою для застосування адміністративного арешту майна Товариства.

Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 24 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2017 року, закрив провадження в адміністративній справі №808/1030/17 та роз'яснив заявнику у справі, що питання про підтвердження обґрунтованості застосування адміністративного арешту майна у випадку, коли між сторонами існує спір про право, має вирішуватися адміністративним судом, але в порядку позовного провадження.

У поданій касаційній скарзі із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права скаржник у справі просить скасувати рішення судів попередніх інстанції та прийняти нове судове рішення, яким подання податкового органу задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що спір про право в контексті статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) має місце, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів. Зокрема спір про право наявний у разі, коли платник податку висловлює незгоду з рішенням контролюючого органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання, тобто в даному випадку, такою підставою є рішення про застосування адміністративного арешту майна.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили наступне.

Наказом № 801 від 31 березня 2017 року податковим органом призначено документальну планову виїзну перевірку Товариством з 13 квітня 2017 року. На підставі вказаного наказу контролюючим органом оформлено направлення на перевірку від 13 квітня 2017 року.

Актом від 13 квітня 2017 року № 147/08-01-14-04/30505866 зафіксовано недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Рішенням від 20 квітня 2017 року виконуючий обов'язки заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків Товариства.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу податкового органу № 801 від 31 березня 2017 року про проведення документальної планової виїзної перевірки.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання у разі, якщо з поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Спір про право в контексті зазначеної норми має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання.

Наявність спору про право в окремих випадках може бути виявлена також і після відкриття провадження у справі за відповідним поданням.

З огляду на те, що Товариство оскаржило наказ скаржника у справі №801 від 31 березня 2017 року, який став передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів перелічених у статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність спору про право та на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) суд першої інстанції закрив провадження у справі, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного судочинства, яким є провадження за поданням податкового органу.

При цьому, закриваючи провадження у справі за поданням податкового органу у зв'язку з виявленням спору про право суд першої інстанції згідно з частиною другою статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), роз'яснив позивачеві, що відповідні вимоги підлягають розгляду в адміністративних судах України, але в загальному порядку позовного провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті рішень судами першої та апеляційної інстанцій порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2017 року у справі №808/1030/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Р.Ф.Ханова

І.А.Гончарова

І.Я. Олендер