Справа № 820/2339/18
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 травня 2018 р. № 820/2339/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про визнання права на отримання допомоги, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України (далі - третя особа), в якому просить суд:

1. визнати право на отримання одноразової грошової допомоги у разі визнання інвалідності;

2. визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - рішення комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, оформлене протоколом засідання №2-18 від 25.01.2018 року;

3. зобов'язати відповідача виплатити одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4;

4. стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб'єкта владних повноважень, судові витрати позивача на оплату судового збору в розмірі 2114,40 грн. (704,80 х 3), що підтверджується квитанцією, яка наявна в додатках до позовної заяви.

В обґрунтування позовних своїх позовних вимог позивач зазначає, що вона проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України в період з 03.08.1995 р. по 23.09.2016 р. Згідно наказу Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області від 23 вересня 2016 року №152/ОС-16 її, майора внутрішньої служби, було звільнено зі служби за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Протоколом № 30 від 19.09.2016 р. Госпітальна військово-лікарська комісія ДУ «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Харківській області» на підставі здійсненого медичного огляду постановила, що ОСОБА_1 непридатна до військової служби у мирний час, обмежено придатна у воєнний час та має захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Це стало підставою для проходження медичного обстеження на предмет наявності захворювання , яке призвело до втрати працездатності. У довідці медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА № 016851 від 10.04.2017 року зазначається, що ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становить 50 % та датою встановлення страхового випадку є 23.09.2016 року.

Згодом її було визнано інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 479101 від 10.04.2017 року. Після звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України вона була змушена значну увагу та час приділяти своєму лікуванню - неодноразово проходити лікування в різних закладах охорони здоров'я, що в свою чергу, не дало самостійно та своєчасно звернутися до медико-соціальної експертної комісії в Харківській області.

Так, з 9 вересня 2016 року по 16 березня 2017 року з різною періодичністю знаходилась на лікуванні в стаціонарних закладах охорони здоров'я, що підтверджується виписками із медичної картки та консультаційними висновками, копії яких надані в додатках до позовної заяви:

16.03.2017 року позивач звернулася до КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», де їй було надано консультаційні висновки спеціалістів, копії яких додані до позовної заяви. Протоколом рішення Обласної Лікувально-консультативної комісії, на підставі встановленого діагнозу, було вирішено направити на медико-соціальну експертну комісію.

Пакет документів, який необхідно було направити до МСЕК, обласна лікувально-консультативна комісія зобов'язалася передати самостійно. За інформацією, яку позивачу було надано у МСЕК, необхідні документи вони отримали 05.04.2017 року. Виходячи з цього, вказані документи готувалися до направлення 20 днів (з 16.03.2017 по 05.04.2017). Вважає, що зазначений термін також вплинув на пропуск строку, визначеному в п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію»

Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 479101 від 10.04.2017 року за результатами первинного огляду Обласною медико-

соціальною експертною комісією №4 в Харківській області позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 05.04.2017 року внаслідок захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Оскільки документи, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи, були направлені Обласною ЛКК із запізненням, це стало причиною встановлення інвалідності саме з 05.04.2017 року, внаслідок чого було встановлено інвалідність більше ніж через шість місяців після звільнення.

Зазначає, що не могла вчасно звернутися самостійно через значне погіршення стану здоров'я та необхідністю довготривалого лікування і оздоровлення та не мала можливості вплинути на скорочення терміну подачі необхідних документів Обласною ЛКК до МСЕК та не могла вчасно звернутись самостійно через значне погіршення стану здоров'я і необхідністю довготривалого лікування, відповідно, не мала змоги дотриматися положення п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» щодо визначення інвалідності в шестимісячний термін після звільнення.

Внаслідок вищевказаних фактів, при зверненні у встановленому законом порядку до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції із письмовою заявою з відповідними матеріалами щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення, інвалідності або втрати професійної працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, отримала на свою адресу з Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції лист за № 12-1208 від 29.01.2018 року, в якому зазначено про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з тим, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» інвалідність, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі визначена більше ніж через шість місяців після звільнення. Вважає прийняте рішення протиправним, у зв'язку з чим просила задовольнити зазначені позовні вимоги в повному обсязі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу та третій особі і отримана уповноваженою особою 10.04.2018 року (а.с.48).

Відповідач, у встановлений судом строк, надав відзив на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Зазначені положення закону набрали чинності 09.12.2015 року.

Позивач дійсно проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України в період з 03.08.1995 по 23.09.2016 року. Згідно наказу від 23.09.2016 року № 152/ос-16 її було звільнено зі служби за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Підставою для такого звільнення слугувало свідоцтво про хворобу госпітальної військово-лікарської комісії ДУ «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Харківській області» № 307 від 09.09.2016 року.

Позивачка звернулась до управління з заявою про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності та відповідним пакетом документів, передбаченими Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4.

Із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 479101 вбачається, що ОСОБА_1 третя група інвалідності встановлена 05.04.2017 року.

За таких обставин, інвалідність, що наслала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, визначена позивачці більш чим через шість місяців після звільнення (звільнена 23.09.2016 року).

У зв'язку з цим вважає, що висновки комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служб України, зафіксовані у протоколі від 25.01.2018 року № 2-18, щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги є правомірними та ґрунтуються на нормах закону.

Ухвалою від 27 квітня 2018 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача до участі у справі - Міністерство юстиції України.

Третя особа, у встановлений судом строк, надала пояснення та зазначила, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 у редакції Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21.09.2017 № 788 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (надалі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Пунктом 3 Розділу III Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби).

Так, до Північно - Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України звернулась ОСОБА_1 з заявою про виплату ОГД.

За результатами розгляду цієї заяви було прийнято рішення про відмову у призначенні та виплаті ОГД через порушення позивачем встановленого п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» шестимісячного строку після звільнення.

Таким чином, оскільки інвалідність, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в Державній кримінально - виконавчій службі України, встановлена позивачці більш чим через шість місяців після звільнення відсутні підстави для задоволення позову.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач в період з 03.08.1995 року по 23.09.2016 року проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, з 23.09.2016 року звільнена зі служби згідно наказу Управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 152 О/С-16 (а.с.20).

Згідно свідоцтва про хворобу №307 від 09.09.2016 року, виданим госпітальною військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Харківській області», захворювання ОСОБА_1, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.21-22).

Згідно копії довідки з акту огляду МСЕК серії 12 ААА №479101, позивачу з 05.04.2017 року встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.01.2018 року, внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС (а.с.37).

Листом від 29.01.2018 року №12-1208 ОСОБА_1 надіслано витяг з протоколу про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення, інвалідності або втрати професійної працездатності осіб рядового та начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України. (а.с. 39-41).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 5 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально - виконавчу службу" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон - № 580-VIII) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 Закону № 580-VIII встановлено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

На момент виникнення спірних правовідносин, з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, наказом МВС України №4 від 11.01.2016 року, зареєстрованого в Мінюсті України 29.01.2016 року за № 163/28293, було затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4).

Так, відповідно до пункту 1 розділу 2 Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Разом з тим, згідно пункту 3 розділу 3 вказаного Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 розділу 1 Порядку № 4 встановлено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема: пов'язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Зазначеним пунктом порядку не встановлено будь-яких обмежень строку для призначення інвалідності після звільнення.

Відповідно до пункту 5 розділу 1 Порядку № 4 ОГД не призначається і не виплачується за наявності підстав, визначених статтею 101 Закону.

Статтею 101 Закону № 580-VIII закріплено вичерпний перелік підстав, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Отже, стаття 101 Закону № 580 не містить такої підстави для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги як визначення інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби більше ніж через шість місяців після звільнення, як-то зазначено у протоколі № 2-18 від 25.01.2018 року.

Таким чином, при розгляді матеріалів щодо призначення і виплати ОГД ОСОБА_1, комісією Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України не встановлено наявність підстав визначених статтею 101 Закону № 580-VIII.

Дослідивши надані позивачем до матеріалів справи документи на підтвердження перебування позивача після звільнення у лікарняних установах, а саме:

- з 05.09.2016 року по 09.09.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні госпіталю ДУ «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Харківській області», що підтверджено випискою з історії хвороби №1832 (а.с. 24-25);

- з 22.11.2016 року по 01.12.2016 року, а також з 28.12.2016 року по 05.01.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Коломацька центральна районна лікарня», що підтверджено випискою від 01.12.2016 року та від 05.01.2017 року (а.с.26, 27-28);

- з 16.01.2017 року по 23.01.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Валківська центральна районна лікарня», що підтверджено випискою із медичної картки стаціонарного хворого №212 (а.с.29);

- з 09.02.2017 року по 17.02.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», що підтверджується випискою із медичної картки №9.2320 (а.с. 30), що дає підстави вважати поважними причини пропуску встановлення інвалідності поважними.

Також суд зазначає, що на підставі консультативних висновків спеціалістів Обласної клінічної лікарні - центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 29.12.2016 року, від 16.03.2017 року Обласною ВКК від 16.03.2017 року №1066 прийнято рішення про направлення ОСОБА_1 на огляд медико-соціальною експертною комісією, тобто рішення прийнято у встановлений шестимісячний строк після звільнення позивача з роботи (а.с. 36).

Проте відповідно до п. 18 Положення про медико-соціальну експертизу затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 року №1317 встановлено, що відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я. Голова комісії або керівник закладу охорони здоров'я у разі виявлення фактів зловживання службовим становищем, службового підроблення або службової недбалості під час направлення хворих лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності інформують у триденний строк про це правоохоронні органи.

Огляд медико-соціальною експертною комісією відбувся лише 05.04.2017 року, що не залежало від волі позивача. Несвоєчасне направлення або затримка направлення документів для проведення медико-соціальної експертизи не може бути підставою вважати про порушення позивачем строку наданого для встановлення інвалідності.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10 січня 2017 року по справі №К/800/32998/16 зазначено, що «право на одноразову грошову допомогу у працівника міліції виникає і у тому разі, коли інвалідність настала навіть після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходженні».

Відповідно до довідки з акта огляду МСЕК, на що вказано вище, позивачу встановлено третю групу інвалідності з 05.04.2017 року, захворювання пов'язане з проходженням служби в ОВС. Отже, суд вважає, що позивач відповідає визначеним у вказаному вище Порядку № 4 критеріям та є підстави на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги.

Щодо вимоги позивача про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги у разі визнання інвалідності суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Зазначена стаття КАСУ кореспондує приписам ст. 245 КАСУ згідно якої у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Вимоги про визнання права у зазначених переліках відсутні, а тому суд дійшов висновку про невірне обрання позивачем захисту порушеного права в цій частині, а у суду відсутні повноваження щодо задоволення вказаної позовної вимоги.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

На підставі вищевикладеного суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про визнання права на отримання допомоги, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.257,258,262, 246, 255,295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про визнання права на отримання допомоги, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - рішення комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, оформлене протоколом засідання №2-18 від 25.01.2018 року.

Зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_1 (63100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (63100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати по оплаті судового збору в загальному розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (вул. Нетіченська, 14, м. Харків, 63304, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30 травня 2018 року.

Суддя Бадюков Ю.В.