Справа № 804/2026/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2018 року Справа № 804/2026/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
ОСОБА_4 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 21.02.2018 року № НОМЕР_1;
- стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача;
- зобовязати Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 10 (десяти) денного строку з моменту набрання законної сили рішення суду.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 13.03.2018 року ОСОБА_4 отримав від відповідача поштою рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № НОМЕР_1 від 21.02.2018 року, відповідно до якого за ним рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску в розмірі 6 824,84 грн. Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, а відтак підлягає скасуванню, оскільки жодних вимог про сплату недоїмки або іншої інформації про наявність заборгованості не отримував.
Ухвалою суду від 26.03.2018 року дану справу прийнято до провадження, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
24 квітня 2018 року на адресу суду від ГУ ДФС у Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому було зазначено, що відповідач, при винесенні оскаржуваного рішення, діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством, оскільки станом на 30.01.2017 року за позивачем обліковувалась заборгованість по сплаті єдиного внеску у розмірі 3 254,03 грн., у звязку з чим податковим органом правомірно прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № НОМЕР_1 від 21.02.2018 року.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові, просив суд задовольнити позов.
Представник відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, заяв та клопотань про перенесення чи відкладення розгляд справи до суду не надходили.
Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом розглянута справа.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 з 19.09.2006 року перебував на обліку в Криворізькій обєднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець, та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» був платником єдиного внеску.
За період з 01.01.2012 року по 30.01.2017 року ОСОБА_4 перебував на спрощеній системі оподаткування.
30.01.2017 року платником прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.
21 лютого 2018 року, у зв'язку з наявною у позивача заборгованістю по сумі недоїмки, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області винесено рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 6 824,84 грн., яка складається з 852,66 грн. штрафна санкція 10%, 1561,89 грн. штрафна санкція 20%, 4 410,29 грн. пеня.
Вказане рішення направлено позивачу поштою та отримано останнім 13.03.2018 року.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюється Законом України від 08.07.2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) та «Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція), в редакціях, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Частиною 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступною місяця, крім гірничих підприємств, які зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону № 2464).
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону № 2464).
Відповідно до ч. 14 ст. 25 Закону № 2464, про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Безпосередньо порядок формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску передбачений розділом VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449.
Зокрема, положеннями розд. 6 цієї Інструкції встановлено, що у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов'язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.
Із системного аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов'язковою передумовою для прийняття рішення про нарахування пені та застосування штрафів, є надсилання платнику податків вимоги про сплату недоїмки.
В свою чергу, під час судового розгляду справи, судом встановлено, та не спростовано відповідачем, що за період, зазначений у рішенні про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 21.02.2018 року № НОМЕР_1, а саме з 11.02.2014 року по 20.10.2014 року та з 20.01.2015 року по 31.01.2017 року ОСОБА_4 жодних вимог про сплату недоїмки або іншої інформації про наявність заборгованості не отримував.
Крім викладеного, судом встановлено, що переплата ОСОБА_4 по сплаті єдиного внеску станом на 01.01.2014 року складала 874,62 грн.
31 січня 2014 року ОСОБА_4 подав до Криворізької південної обєднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області звітність по єдиному внеску за 2013 рік, реєстраційний номер № НОМЕР_2, а саме таблиця 1 додатка 5 та таблиця 2 додатка 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, в якій він самостійно визначив суму єдиного внеску, яка підлягає до сплати та складає 4 800,76 грн.
Криворізькою південною ОДПІ за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року нарахований ОСОБА_4 єдиний внесок у сумі 9 823,28 грн., який складається з 5 022,52 грн. єдиного внеску нарахованого за спрощеною системою оподаткування та 4 800,76 грн. нарахованих по загальній системі оподаткування.
З аналізу викладеного вбачається, що за 2014 рік ОСОБА_4 нараховано суму єдиного внеску як за спрощеною так і за загальною системою оподаткування.
У подальшому, в період з 01.01.2015 року по 30.01.2017 року позивачу нараховувалась сума єдиного внеску за спрощеною системою оподаткування, яку він сплачував, що не заперечувалось представником відповідача у письмовому відзиві на позов.
Як вбачається зі зворотного боку облікової картки платника податків, станом на 30.01.2017 року заборгованість ОСОБА_4 по сплаті єдиного внеску склала 3 254,03 грн.
Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що податковий орган нарахував позивачу до сплати суму єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2014 рік за спрощеною та загальною системою оподаткування, тобто мало місце подвійне оподаткування, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Оскільки позивач у період з 01.01.2012 року по 30.01.2017 року перебував на спрощеній системі оподаткування та не був з неї переведений, то і сума єдиного внеску повинна нараховуватись саме за цією системою.
За таких обставин, висновки контролюючого органу про необхідність нарахування позивачу сум єдиного внеску та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, суд вважає необґрунтованими.
Таким чином, рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 21.02.2018 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобовязання ГУ ДФС у Дніпропетровській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 10 (десяти) денного строку з моменту набрання законної сили рішення суду, то суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення; За наслідками розгляду звіту субєкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника субєкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Наведені процесуальні приписи не є імперативними, передбачають диспозитивну поведінку суду щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, суд вважає, що зобов'язати надати такий звіт, це право суду, а не обов'язок, в тому числі доказів невиконання судового рішення у майбутньому не надано а тому, суд не вбачає підстав для застосування ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не доведено правомірність винесення рішення, що є предметом оскарження належними доказами.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із правил частин першої та пятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких: при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ухвали суду від 26 березня 2018 року, доказів понесення судових витрат не надано, відтак судові витрати присудженню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 262, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 21.02.2018 року № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1