Справа № 826/1089/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2018 року № 826/1089/18

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про визнати противоправною та скасувати податкову вимогу від 24.10.2017 №88293-17 та рішення про опис майна у податкову заставу №88293-17 від 24.10.2017,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України, відповідач), в якому просив: визнати противоправною та скасувати податкову вимогу від 24.10.2017 №88293-17 та рішення про опис майна у податкову заставу №88293-17 від 24.10.2017.

Позовні вимоги мотивовано тим, відповідно до «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ, суми розстрочених податкових зобов'язань розраховуються платником податку самостійно згідно з документами щодо суми прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків) та погашаються рівними частинами кожного календарного кварталу до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня і до 20 грудня) поминаючи з кварталу, що настає за тим кварталом, у якому до контролюючого органу подано заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), вказана норма набрала чинності з 01.01.2017 року, тобто на момент подачі позивачем податкової декларації (19.04.2017 року) вказана норма була чинною та з урахуванням вказаної норми була подана заява з поясненням обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення та надано підтверджуючі документи щодо виникнення доходу за результатами прощення частини іпотечного кредиту.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись в письмових запереченнях на те, що Законом України від 21.12.2016 року №1797 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 01.01.2017, внесено зміни до п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу в частині розстрочення сум податкового зобов'язання, зазначеного платником податку у поданій податковій декларації. Водночас вказані зміни застосовується до суми податкового зобов'язання, яка задекларована за підсумками 2017 року, а саме при сплаті податкових зобов'язань, що виникли за результатом 2016 року, платник податку має право скористатися механізмом розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, який встановлено ст. 100 Кодексу.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція Кодексу чинної на момент виходу в письмове провадження), ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26.05.2016 р. між позивачем та ПАТ «Правекс-Банк» було укладено угоду про прощення частини боргу за кредитним договором №556-032/07Р від 22.10.2007 р. За вказаним договором прощенню підлягала частина суми основної заборгованості за кредитом у розмірі 507 828,49 грн.

За результатами отриманих у 2016 р. доходів, 19.04.2017 року позивачем подана податкова декларація про доходи за 2016 рік. В декларації відображено ПДФО на суму 91347,12 грн. та військовий збір на суму 7 612,26 грн. Також відображено суму податкової знижки на яку зменшуються податкові зобов'язання - 33 547,46 грн. Таким чином задекларовано до сплати суму ПДФО 57 799,66 щ. та військовий збір - 7 612,26 грн.

30.06.2017 р. після перевірки контролюючим органом декларації, за проханням податкового інспектора, позивачем подана уточнююча декларація. За нею уточнено до сплати ПДФО на суму 57 861,66 грн. та військовий збір 7 617,42 грн.

За результатами перевірки декларації зі сторони органів ДФС підтверджено моє податкове в'язання на суму 57 776,21 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, разом із першою податковою декларацією позивачем подано заяву про розстрочення платежів на підставі абзаців другого та третього п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ.

06.06.2017 р. позивачем отримано листа ГУ ДФС у м. Києві №/ш/26-15-13-04-14 від 26.05.2017 за яким податковий орган вказує, що правила п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ, в істині розстрочення платежів за податковими зобов'язаннями, застосовуються до суми податкового зобов'язання, яка задекларована за підсумками 2017 року та не може застосовуватись до податкових зобов'язань, задекларованих за підсумками 2016 року.

Крім того, ГУ ДФС у м. Києві, було прийнято рішення №88293-17 від 24.10.2017 року, про опис майна у податкову заставу ОСОБА_1.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Відповідно до п. 179.7 ст. 179 ПК України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Згідно п.п. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Отже, відповідно до наведених норм, сума податку на доходи фізичних осіб та військовий збір відповідач повинен був сплатити до 01.08.2017, після цього терміну несплачена сума грошового зобов'язання відповідача перетворилася на суму податкового боргу.

Відповідно до ст.37 Кодексу податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими Кодекс та закони з питань митної справи пов'язують сплату ним податку.

База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання. База оподаткування і порядок її визначення встановлюються Кодексом для кожного податку окремо (ст.23 Кодексу).

Порядок оподаткування податком на доходи фізичних осіб (далі -податок), зокрема, визначення кола платників податку, об'єкта та бази оподаткування, ставки податку, особливості нарахування (виплати) та оподаткування окремих видів доходів регламентується розділом IV Кодексу.

Статтею 164 Кодексу визначається база оподаткування податком, яка визначається як загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених розділом IV Кодексу. При цьому загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами визначеними Кодексом (п.п. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 Кодексу).

Отже, при розрахунку податкових зобов'язань з податку платник податків використовує базу оподаткування і порядок її визначення, що діяв на момент нарахування (виплати, надання) доходів такому платнику податків.

Перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено п. 164.2 ст. 164 Кодексу, до якого, зокрема, відноситься п.п. «д» п.п. 164.2.17.

Згідно з п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу у редакції, що діяла у 2016 році, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий таким платником як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 %. однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у 2016 році -689 гривень). Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Водночас п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Кодексу встановлено, що не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 %. однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, та сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Отже, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту), анульованого (прощеного) за самостійним рішенням кредитора, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, якщо її розмір перевищує у 2016 році - 689 грн., що є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. При цьому у разі дотримання кредитором умов щодо повідомлення боржника про прощення (анулювання) боргу, визначених п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу, такий боржник відображає суму зазначеного доходу у річній податковій декларації та самостійно сплачує податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Законом України від 21 грудня 2016 року №1797 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» внесено зміни до п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу, які набрали чинності з 01.01.2017. Зазначеними змінами передбачено, що з 01.01.2017 платник податку при визначені бази оподаткування податком має право за кредитом, що отриманий на придбання житла (іпотечний кредит), сплатити суми податкового зобов'язання, нарахованої на суму боргу (кредиту та/або відсотків), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, протягом трьох років починаючи з року, в якому задекларовано суму такого податкового зобов'язання, у порядку встановленому п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу.

Таким чином, при розрахунку загального річного доходу за результатами 2016 року платник податків не має право скористатися нормою щодо розстрочення податкових зобов'язань у порядку встановленому п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу.

Враховуючи вище наведене, суд погоджується з доводами відповідача, що при сплаті податкових зобов'язань, що виникли за результатом 2016 року, платник податку має право скористатися механізмом розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, який встановлено ст. 100 Кодексу.

Що стосується визнання противоправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу №88293-17 від 24.10.2017, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 88.1 статті 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх зобов'язань, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпунктів 89.1.1 та 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки. встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені ним Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до пункту 89.2 вищевказаної статті, право податкової застави і поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Враховуючи вище наведене, на виконання вимог ст. 89 Податкового Кодексу України ГУ ДФС у м. Києві, було прийнято рішення №88293-17 від 24.10.2017 року, про опис майна у податкову заставу ОСОБА_1

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про правомірність прийнятих рішень, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій