Справа № 813/1241/18
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/1241/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гулкевич І.З. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та просить: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області по відмові у призначенні ОСОБА_1 пенсії державного службовця протиправними та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії як державному службовцю з 13.03.2018 року.

Позов мотивовано тим, що стаж його державної служби, з врахуванням займаної посади провідного спеціаліста управління майном спільної власності Львівської обласної ради, складає 14 років 8 місяців 20 днів. Враховуючи наведене, вважає, що відповідно до положень статті 37 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIIІ «Про державну службу», постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, він має право на пенсію державного службовця.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому проти позову заперечує повністю, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. По суті позовних вимог вказує, що відповідно до даних трудової книжки, ОСОБА_1 з 07.04.1995 по 24.10.1995 р працював спеціалістом 1-ої категорії в Фонді державного майна України у м. Львові, з 20.11.2006 по 07.03.2018 р провідним та головним спеціалістом Управління майном спільної власності Львівської обласної ради. 20.11.2006 р, ОСОБА_1, прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування. Відомості щодо прийняття присяги державного службовця в трудовій книжці відсутні. Відтак, підстав для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» не вбачається можливим.

На підставі ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Cудом встановлено, що 13.03.2018 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії, як державному службовцю на підставі ст. 37 ЗУ « Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

23.03.2018 року позивачу відмовлено у призначені пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» посилаючись на те, що позивач прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування, відтак пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі-Закон № 889-VIII), відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень якого Закон № 3723-ХІІ (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII втратив чинність.

Так, пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Виходячи з системного аналізу вищевказаних положень Закону № 889-VIII та ст. 37 Закону № 3723-ХІІ можна зробити висновок, що із набранням чинності Закону № 889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальної пенсії та отримали право на призначення пенсії на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з записами в трудовій книжці ОСОБА_1 останній в спірний період працював на наступних посадах: з 07.04.1995 по 24.10.1995 р працював спеціалістом 1-ої категорії в Фонді державного майна України у м. Львові, з 20.11.2006 р по 07.03.2018 р провідним та головним спеціалістом Управління майном спільної власності Львівської обласної ради. 20.11.2006 р, ОСОБА_1, прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідні категорії посад державної служби, робота на яких зараховуються до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до умов Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ визначені ст.25 цього Закону. Цією ж статтею передбачено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ стаж державної служби обраховувався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби".

Згідно з п.2 вказаного Порядку, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Аналогічні положення містить ст.46 Закону № 889-VIII .

Стаття 14 Закону України № 2493-ІІІ від 07.06.2001 "Про службу в органах місцевого самоврядування" встановлює категорії посад в органах місцевого самоврядування, відповідно до яких ; шоста категорія-посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад, старост.

Таким чином, посади на яких перебував ОСОБА_1 в період з 20.11.2006 року по 07.03.2018 року в органах місцевого самоврядування відносяться до шостої категорії.

Отже, відповідно Порядку № 283 спірні період роботи позивача на посадах органів місцевого самоврядування включено до переліку посад, робота на яких зараховується при обчисленні стажу державної служби.

Вказане свідчить про наявність у позивача стажу роботи на посадах державної служби більше 10 років, тому останній має право на призначення пенсії згідно ст. 37 Закону № 3723-ХІІ як особа, яка на день набрання чинності Законом № 889-VIII має не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених актами Кабінету Міністрів України, відповідно відмова відповідача в призначенні такої пенсії є протиправною.

З огляду на викладене, доводи відповідача щодо недостатності стажу державної служби судом не приймаються до уваги, оскільки стаж державної служби позивача підтверджений матеріалами справи, правомірних та обґрунтованих заперечень стосовно неможливості зарахування стажу в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби відповідачем не надано.

Згідно з ч. 1,2 ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 досяг пенсійного віку, визначеного ст.26 Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Він є особою, яка має одночасно право на два види пенсії, а саме: на загальних підставах та відповідно до спеціального закону.

13.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", маючи при цьому необхідний стаж державної служби, а отже у спірних правовідносинах відповідач діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також зауважує, що відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо).

З наведеного вище вбачається, що людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Доводи відповідача щодо того факту, що посади, які надають право на обчислення стажу державної служби, визначаються виключно ст. 25 Закону України "Про державну службу", суд вважає неправомірними. Стаття Закону, на яку посилається відповідач встановлює лише необхідні умови та підстави для одержання пенсії державними службовцями, а саме: вік, страховий стаж та стаж державної служби. Стаття 25 Закону не містить жодних вказівок на те, робота на яких саме посадах зараховується до стажу державної служби та дає право особі на отримання пенсії на пільгових умовах. Крім того, вказана норма не має вичерпного характеру.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено, правомірність пред'явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 77, 122, 123, 242, 243, 251, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» з 13.03.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Суддя Гулкевич І.З.