Справа № 826/14381/17
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

при секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов'язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_4 з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року включно; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року включно.

Позов обґрунтовано тим, що дії відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення є такими, що порушують його права.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2018 року даний адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо невиплати ОСОБА_4 індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року включно.

Зобов'язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_4 індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року включно.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, в той же час фонд грошового забезпечення військовослужбовців на 2016-2017 роки не дозволяв проведення індексації грошового забезпечення.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому посилається на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Позивач до суду не прибув, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Наказом Голови Держприкордонслужби України від 02 червня 2017 року №544-ос «По особовому складу», відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, звільнено з військової служби за пунктом «г» (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі) частини 7 статті 26 у запас: по Адміністрації Держприкордонслужби України полковника юстиції ОСОБА_4 (Р-739253), начальника управління правового забезпечення, з правом носіння військової форми одягу (далі - наказ №544-ос).

Наказом Голови Держприкордонслужби України від 08 червня 2017 року №558-ос «По особовому складу», відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 20 травня 2008 року №425 (далі - Інструкція №425), виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення: Адміністрації Держприкордонслужби України полковника юстиції ОСОБА_4 (Р-739253), начальника управління правового забезпечення, звільненого з військової служби в запас наказом №544-ос за пунктом «г» (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі) частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (далі - наказ №558-ос).

За період із 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року індексації грошового забезпечення позивача не проводилась.

З наказу відповідача про виключення позивача зі списків частини від 08 червня 2017 року №558-ос вбачається, що індексація позивачу не виплачувалася і заборгованості по ній не зазначено.

Не отримавши індексацію грошового забезпечення станом на жовтень 2017 року, позивач звернувся до Адміністрації Держприкордонслужби України з відповідною заявою.

За результатами розгляду звернення Адміністрація Держприкордонслужби України листом від 25 жовтня 2017 року №11/Щ-14878 надала позивачу відповідь про те, що нарахування та виплату індексації останньому проведено у грудні 2015 року за грудень 2015 року. Відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. У зв'язку із зазначеним, нарахування індексації з 01 січня 2016 року по час надання відповіді не проводиться, заборгованість з виплати індексації за даними бухгалтерського обліку відсутня.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що дії відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 08 червня 2017 року є протиправними.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дії в частині невиплати індексації грошового забезпечення та зобов'язання нарахувати і виплатити вказані кошти, апелянт обґрунтовує тим, що кошторисами за 2016-2017 роки не передбачено виплату індексації грошових доходів персоналу, а отже такі дії відповідача, на їх думку, є правомірними.

Зазначені доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відсутність на рахунках коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є само по собі належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат. Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Державна прикордонна служба України, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Статтею 2 Закону №1282- ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282- ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно статті 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Згідно п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв'язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, що стосується нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача в період проходження військової служби.

Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.