Справа № 815/1053/17
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 р.м. ОдесаСправа № 815/1053/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Запорожана Д.В.

За участю: секретаря - Недашковської Я.О.

представника апелянта - ОСОБА_2 (ордер від 17.05.2018 року)

представника відповідача - Батракова Р.А. (довіреність від 02.01.2018 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про скасування наказу, зобов'язання поновити на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила скасувати наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області №33-ос від 12.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_4.»; зобов'язати Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області поновити ОСОБА_4 на роботі в Головному управління Держпродспоживслужби в Одеській області на посаді рівнозначній тій, яку вона обіймала до звільнення; стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 року до дня поновлення на посаді.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_4 проходила службу в Інспекції з питань захисту прав споживачів Одеської області на посаді начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі. Внаслідок реорганізації органу позивач 10.05.2016 року подав до керівника Держспоживінспекції в Одеській області заяву, в якій ставилось питання про звільнення зі служби в порядку переведення до Управління Держпродспоживслужби в м. Іллічівську. Однак вимоги заяви задоволені не були та наказом Інспекції від 12.05.2016 року №33-ос позивача звільнено у зв'язку з скороченням штатів. При цьому, судовим рішенням, яке набрало законної сили в іншій справі, визнано протиправним наказ Інспекції про звільнення позивача у зв'язку зі скороченням штату та зобов'язано Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області розглянути заяву Позивача від 10.05.2016 року про її звільнення в порядку переводу для продовження роботи в управлінні Держпродспоживслужби в м. Іллічівську. Позивач звертався із заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про виконання рішення суду, проте Управління без наведення правових підстав відмовило позивачу у задоволенні заяви. З огляду на те, що в судовому порядку встановлена протиправність оспорюваного наказу, позивач вважає, що наявні всі підстави для його скасування, поновлення позивача на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 проходила службу в Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області на посаді начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі.

Наказом Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області від 12.05.2016 року №33-ос позивача звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП (у зв'язку із скороченням штату).

Не погоджуючись із підставами звільнення, посилаючись на те, що звільнення мало відбуватись за п. 5 ст. 36 КЗпП, а саме у зв'язку з переведенням в іншу установу згідно відповідної заяви, позивач звернувся до суду з позовом, в якому ставилось питання щодо зобов'язання Інспекції змінити формулювання причин звільнення із внесенням відповідних відомостей до трудової книжки в судовому порядку.

Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі №815/2354/16, з урахуванням ухвал про виправлення описок від 28.12.2016 року та від 29.12.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Апеляційний суд визнав протиправним наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_4.», яким ОСОБА_4 звільнено 12.05.2016 року з посади начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі у зв'язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, зобов'язав Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_4 від 10.05.2016 року про її звільнення в порядку переводу для продовження роботи в управлінні Держпродспоживслужби в м. Іллічівську. В задоволенні решти позовних вимог апеляційний суд відмовив (Т. І, а.с. 117-126).

Посилаючись на невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили в іншій справі, а також те, що протиправність наказу про звільнення встановлена в судовому порядку, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання щодо скасування вказаного наказу, поновлення на відповідній посаді та відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 36 Кодексу законів про працю України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Водночас, за змістом ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналіз наведених правових норм дає колегії суддів підстави для висновку про те, що відновлення прав та інтересів працівника, зокрема, у разі незаконного звільнення має реалізовуватись шляхом скасування відповідного рішення роботодавця, поновлення працівника на попередній посаді чи зміни формулювання причин звільнення та забезпеченням його середнім заробітком за час вимушеного прогулу.

Разом з цим, як вірно встановив суд першої інстанції, підставою для звернення позивача до суду із цим позовом стало не виконання Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області судового рішення, яке набрало законної сили у справі №815/2354/16, тобто в частині розгляду заяву ОСОБА_4 від 10.05.2016 року про її звільнення в порядку переводу для продовження роботи в управлінні Держпродспоживслужби в м. Іллічівську.

Так, згідно листа Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 23.01.2017 року №427/10, складеного на виконання судового рішення і за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 про переведення до іншої установи, Управління вказало на неможливість виконати рішення суду у вказаній справі з підстав того, що оспорюваний наказ є чинним і не скасований в судовому порядку, а видання рішення щодо переведення позивача до іншого управління є неможливим у зв'язку із тим, що вказана установа не підконтрольна відповідачу.

Враховуючи, що Управління не прийняло позитивного рішення за результатом розгляду заяви позивача на виконання судового акту, та з огляду на наведені мотиви у відмові в переведенні до іншої установи, позивач з метою реалізації свого права на працю звернувся до суду із цим позовом.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку із не виконанням судового рішення, яке набрало законної сили у справі №815/2354/16, та неправомірними діями Управління під час виконання рішення суду.

Судом першої інстанції вірно враховано, що порядок вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначений Розділом V КАС України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення у цій справі).

Так, відповідно до ч. 9 ст. 267 КАС України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення у цій справі) особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Згідно із ч. 10 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно ст. 263 КАС України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення у цій справі) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) діючим Кодексом адміністративного судочинства України передбачена також можливість відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання судового акту, а також вчинення відповідачем-суб'єктом владних повноважень неправомірних дій чи прийняття незаконних рішень під час виконання рішення суду, питання щодо усунення цих обставин чи зміни способу виконання судового рішення, а також захист порушеного права та інтересу у зв'язку із вчиненням дій і прийняттям рішень з порушенням закону, має вирішуватись в порядку ст.ст. 263, 267 КАС України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення у цій справі), а не шляхом повторного звернення із позовом.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 371 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 23.05.2018 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Д.В. Запорожан