Справа № 808/1020/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 травня 2018 року Справа № 808/1020/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. К-Карого,25А)

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя №35 від 11.01.2018;

зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п.3 ч. 1 ст. 115 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з часу звернення із заявою про призначення пенсії.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що має дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була визнана інвалідом з дитинства з діагнозом нейропатія малоберцових нервів з парезом обох стоп з 2006 року. їй встановили статус інваліда з дитинства до 18 років, та була оформлена соціальна пенсія. Крім того, позивач зазначає,що відмова відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства є протиправною, оскільки існують всі підстави для призначення такої пенсії. Згідно з пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1, у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається висновок лікарсько - консультативної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Позивач зазначає, що відповідач не звернув увагу на ту обставину, що її донька, ОСОБА_2 має статус інваліда з дитинства, і визнана інвалідом з дитинства до досягнення 18-річного віку, і на час звернення за достроковим призначенням пенсії позивач звернулась, як мати інваліда з дитинства, тобто законних підстав для витребування у неї висновку лікарсько- консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку для призначення пенсії - немає.

Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 26 квітня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача надав відзив на позов, зокрема зазначив, що у випадку позивача дитина не може бути визнана інвалідом з дитинства до шестирічного віку. Довідки про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитною-інвалідом до досягнення шестирічного віку не надавалися. Згідно із наданої довідки лікарсько-консультаційної комісії № 216/2 від 21.11.2017, дитина не могла бути визнана інвалідом до шестирічного віку. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 04 січня 2018 року позивач, як мати дитини - інваліда з дитинства, маючи трудовий стаж та досягнувши 50-річного віку, звернулась до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про призначення пенсії на підставі абз.4 п.3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-1V.

11 січня 2018 року Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя було винесене рішення № 35, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Підставою для відмови є те, що згідно висновку ЛКК №216/2 від 21.11.2017 дитина позивача, а саме ОСОБА_2 не могла бути визнана дитиною інвалідом до досягнення нею шестирічного віку.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивачка звернулася з вказаним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV), пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон України №1788-ХІІ) встановлено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Згідно з частиною 3 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV тимчасово, до прийняття відповідного Закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до п.п. 5 п. 2.1 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абз. 4 п. 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону).

Пунктом 2.18 Порядку передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.

У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Як встановлено матеріалами справи доньці позивачки встановлена саме інвалідність з дитинства, до досягнення нею 16 річного віку, що підтверджується, зокрема, корінцем медичного висновку №112 від 15.12.2006, корінцем медичного висновку №1316 від 08.12.2011, які були видані на дитину (підлітка)- інваліда з дитинства в віці до 16 років. Те, що дитина є інвалідом дитинства підтверджується і посвідченням інваліда дитинства серії НОМЕР_2 від 31.01.2007, яке було видане терміном 19.12.2006 по 31.12.2011.

Відповідач відмовляючи позивачу у Рішенні №35 від 11.01.2018 посилається на висновок лікарсько-консультаційної комісії №216/2 від 21.11.2017 та зазначає, що в висновку наявна інформація про те, що дитина не могла бути визнана інвалідом до шестирічного віку.

Однак, суд проаналізувавши висновок лікарсько-консультаційної комісії №216/2 від 21.11.2017 зазначає наступне. В даному висновку зазначено, що дитина є інвалідом з дитинства з 15.12.2006, але дитина не могла бути визнана інвалідом до шестирічного віку. Згідно переліку медичних показань надається право на отримання соціальної допомоги на дитину-інваліда до 18 років.

Згідно Пунктом 2.18 Порядку якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку надається відповідно та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Те що дитина є інвалідом з дитинства в віці до 16 років підтверджується і Корінцем медичного висновку №112 від 15.12.2006 та корінцем медичного висновку від 08.12.2011.

Тобто дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, що підтверджується вище наведеними доказами.

Системний аналіз змісту п. 2.18 Порядку, а також наведених норм Закону України №1058-IV та Закону України №1788-ХІІ свідчить про те, що законодавством розмежовано поняття інваліда з дитинства та дитини-інваліда.

Так, згідно з вимогами Порядку необхідність подання висновку про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, передбачено лише для інвалідів з дитинства, які визнані такими після досягнення вісімнадцятирічного віку.

При цьому, факт досягнення позивачем на час звернення із заявою про призначення пенсії 50 річного віку та наявність у неї стажу роботи не менше 15 років відповідачем не заперечується.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач є матір'ю інваліда з дитинства (інвалідність встановлена до досягнення дитиною 18 років), виховувала її до цього віку, досягла 50 років та має не менше 15 років страхового стажу, що є підставою для призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV згідно її звернення за пенсією, з урахуванням положень ст. 45 Закону України №1058-IV.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014, за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підгрунтя.

Враховуючи вищезазначене, у відповідача були відсутні правові підстави вимагати у ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, подання медичного висновку лікарсько-консультаційної комісії проте, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, так як дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку.

Отже, рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії №35 від 11.01.2018 є протиправним та не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню відповідача, суд виходить з приписів ч. 2 ст.2 КАС України, відповідно до яких встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. К-Карого,25А, ) - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя №35 від 11.01.2018.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пенсію за віком як матері інваліда з дитинства, відповідно до ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 04.01.2018 - з моменту звернення до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. К-Карого,25А, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 02.05.2018.

Суддя О.В. Конишева