Справа № П/811/974/18
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року справа № П/811/974/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Петренко О.С.

за участю секретаря - Толстової О.І.

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача - Тарасенко Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1,

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області,

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника ГУНП в Кіровоградській області від 23.02.2018 року №72 о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" позивача з посади оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області з 23.02.2018 року;

- поновити позивача на службі в поліції на посаді оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Кіровоградській області з 24 лютого 2018 року;

- стягнути з ГУ НП в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.02.2018 року до моменту винесення рішення по справі;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць;

- стягнути з ГУНП в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.02.2018 року через незадовільний стан здоров'я та через постійний брак коштів подав рапорт на звільнення за власним бажанням з 23.02.2018 р. Так, позивач зазначив, що вказаний рапорт був надиктований йому працівниками кадрового забезпечення ГУНП в Кіровоградській області.

При цьому, зазначив, що 23.02.2018 року, через канцелярію ГУНП в Кіровоградській області ним було подано заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, що була подана 23.02.2018 року. Аналогічну заяву було направлено засобами поштового зв'язку. Відповіді на свої звернення не отримав.

Наказ про звільнення був виданий 23.02.2018 року під час його перебування на лікуванні.

Позивач не згодний із звільненням за власним бажанням, оскільки стверджує, що бажання звільнятись в нього не було, не було добровільного волевиявлення на залишення служби в поліції. Крім того, звільнення сталося під час перебування на лікуванні.

Також позивач зазначає, що в зв'язку із незаконним звільненням втратив заробітну плату, на цей час не працює, не має ніякого доходу, тому в зв'язку із поновленням на службі, бажає отримати компенсацію заробітку за час вимушеного прогулу.

У письмовому запереченні на позов відповідач зазначив, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 стосовно скасування наказу ГУНП в Кіровоградській області № 72о/с від 23.02.2018р. та поновлення його на посаді відсутні, оскільки даним наказом ніякі законні права та інтереси позивача не порушено, підставою для звільнення з посади слугував його рапорт про звільнення з посади за особистим бажанням, в той час як жодних доказів того, що на позивача вчинявся тиск стосовно написання рапорту про звільнення надано не було.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача, позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

На підставі ч. 3 ст. 243 КАС України в судовому засіданні 23.05.2018 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що сторонам оголошено в судовому засіданні після проголошення вступної та резолютивної частини рішення з урахуванням вимог ст.243 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності на підставі наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на службі в ГУНП в Кіровоградській області на посаді оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління НП в Кіровоградській області з 22.02.2016 року (а.с.12,50,54).

23.02.2018р. ОСОБА_1 подав на ім'я начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області рапорт, в якому просив звільнити його з національної поліції України з 23.02.2018р. Зазначив, що на день звільнення ні на лікарняному, ні у відпустці не перебуває (а.с.86).

23.02.2018 наказом начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області "По особовому складу" №72 о/с відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 закону України "Про національну поліцію" звільнено зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління НП в Кіровоградській області, з 23.02.2018 року. Підстава: рапорт, подання до звільнення, довідка УКЗ ГУНП в Кіровоградській області від 23.02.2018 №94/15/01-2018 ( а.с.13).

Правовідносини, пов'язані з призначенням, проходженням служби та звільненням з лав Національної поліції України регулюються нормами Конституції України, Закону України "Про Національну поліцію України" від 02.07.2015 року №580 - VIII з відповідними змінами і доповненнями, "Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції", затвердженого наказом МВС України від 23.11.2016 року №1235, "Переліку документів з питань проходження служби", затвердженого наказом МВС України від 23.11.2016 року №1235 тощо.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Спеціальним Законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України "Про Національну поліцію" (далі Закон).

Згідно положень п.7 ч.1 ст.77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Відповідно до ч. 2 наведеної статті днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Згідно ч. 3 ст. 77 Закону день звільнення вважається останнім днем служби.

Крім того, ч.1 ст. 3 Закону передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 4 розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Враховуючи викладене, на думку суду, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України, які визначають порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, оскільки спеціальним Законом України "Про Національну поліцію" порядок звільнення з органів поліції не врегульовано.

Так, відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП).

Згідно положень ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Ст. 38 КЗпП України зобов'язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин. Які інші причини можна визнати поважними - це повинно вирішуватися у кожному конкретному випадку.

За відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. За наявності такої домовленості працівника можна звільнити навіть у день подачі заяви про звільнення.

Водночас працівникові дається право відкликати раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням. Це - безумовне право працівника. Правда, організаційні форми реалізації працівником цього права визначені не зовсім чітко, але така заява повинна бути належно зафіксована, з відповідними доказами відкликання заяви про звільнення.

З аналізу наведених норм вбачається, що чинним трудовим законодавством працівника наділено правом як прямо шляхом подання відповідної заяви (рапорту, клопотання), так і опосередковано шляхом продовження фактичного виконання посадових обов'язків, відкликати власну заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Як вбачається з матеріалів справи, в рапорті позивач зазначив дату, з якої просив звільнити, а наявні на заяві резолюції керівництва свідчать про погодження такої дати.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, висловлених у постанові від 24.06.2014 у справі № 21-241а14 видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Позивачем не заперечується факт того, що після написання рапорту 23.02.2018 року, він не виконував своїх посадових обов'язків, на роботу не виходив.

Проте, позивач стверджує, що його звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства оскільки в день звільнення він перебував на лікарняному. Крім того, позивач зазначив, що рапорт про звільнення ним було відкликано.

Суд вважає помилковими зазначені доводи, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Проте, суд наголошує, що в даному випадку підставою для звільнення позивача зі служби в поліції став рапорт ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням, отже розірвання трудового договору відбулося за ініціативою працівника, а не з ініціативи власника, тому обмеження встановленні ч. 3 ст. 40 КЗпП України на зазначений випадок не розповсюджується.

Аналогічні положення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів". Правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. З ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Отже норми чинного законодавства не містять жодних заборон чи обмежень на розірвання трудового договору за ініціативою працівника, під час його тимчасової непрацездатності.

Щодо посилання позивача на те, що написаний ним рапорт відкликано того ж дня, суд зазначає наступне.

Позивачем зазначено, що 23.02.2018 року, маючи незадовільний стан здоров'я та через постійний брак коштів, ним подано рапорт про звільнення за власним бажанням. Того ж дня, 23.02.2018 року, через канцелярію ГУНП в Кіровоградській області, позивачем подано заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням (а.с.15). Аналогічну заяву ним подано засобами поштового зв'язку. Крім того, направлено заяву щодо повідомлення його про хід розгляду його заяви про відкликання заяви про звільнення.

Так, позивач зазначає, що вказані заяви були вручені відповідачу, однак відповіді на них він так і не отримав.

В судовому засіданні позивач зазначив, що з 23.02.2018 року по 07.03.2018 року він перебував на лікарняному (а.с.22), а тому рапорт ним було написано в хворобливому стані.

Так, позивач зазначає, що 12.03.2018 року, він вийшов з лікарняного, вважаючи, що його рапорт про звільнення відкликаний, однак в усному порядку його повідомлено про звільнення.

14.03.2018 року засобами поштового зв'язку отримав лист, яким його повідомлено про звільнення.

Копію наказу та трудову книжку отримав 16.03.2018 р. Цього ж дня, зі слів позивача, він ознайомився з поданням про звільнення, яке, на його думку, не відповідало фактичним обставинам справи. Так, ОСОБА_1 зазначив, що бесід з ним не проведено, на звільненні він не наполягав, причин такого швидкого прийняття рішення про звільнення ніхто в нього не з'ясовував, жодних поважних причин для припинення трудових відносин в нього не було. Проте, на думку позивача, на ці обставини відповідач не звернув уваги.

Дані обставини, наведені позивачем, спростовано під час судового розгляду справи.

Так, позивач зазначив, що заяву про відкликання рапорту ним подано в той самий день (23.02.2018р., точного часу не пам'ятає) до канцелярії ГУНП в Кіровоградській області, та прийнято в нього особою на прізвище "ОСОБА_5" (а.с.15).

Допитана в судовому засідання ОСОБА_5, пояснила суду що вона працює в ГУНП на посаді провідного спеціаліста сектору документального забезпечення. В період 14 по 23 лютого 2018 року включно перебувала у відпустці. Свідок зазначила, що заяву від ОСОБА_1 23.02.2018 року не приймала, оскільки її взагалі не було на робочому місці цього дня. Крім того, зазначила, що саме 23.02.2018 року її дівоче прізвище "ОСОБА_5" змінено на "ОСОБА_5", в зв'язку з одруженням. Свідок також пояснила суду, що до її посадових обов'язків не входить прийом заяв від громадян, а лише запитів, які надходять від юридичних осіб, адвокатів, тощо. Серед іншого свідок зазначила, що реєстрація ведеться у спеціальному електронному журналі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, пояснила суду, що вона працює на посаді старшого документознавця в ГУНП в Кіровоградській області. Так, свідок зазначила, що до її посадових обов'язків входить реєстрація звернень громадян, які надійшли до ГУНП в Кіровоградській області поштою та під час особистого прийому. Свідок пояснила, що 23.02.2018 року нею було зареєстровано в електронній базі реєстрації звернень громадян 14 звернень, серед яких звернення з прізвищем "ОСОБА_1." не було, особисто звернення від ОСОБА_1 23.02.2018 року нею також не було отримано. Крім того, свідок пояснила суду, що 26.02.2018 року в канцелярії ГУНП в Кіровоградській області нею було отримано 16 письмових звернень, серед яких було 3 звернення ОСОБА_1 Свідок пояснила суду, що її кабінет знаходиться на 1 поверсі адміністративної будівлі ГУНП в Кіровоградській області, без спеціального пропускного режиму. Однак 23.02.2018 року ОСОБА_1 з заявою до неї не звертався. Окрім того, свідок зазначила, що на всіх зверненнях, які громадяни надають під час особистого прийому вона ставить реєстраційний штамп, в якому вписує вхідний реєстраційний номер звернення, на вимогу заявник повідомляє також номер заяви та проставляє на копії заявника штамп з вказаним номером.

Відповідно до наданого висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками СДЗ ГУНП в Кіровоградській області, у діях провідного спеціаліста СДЗ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 порушень дисципліни та законності не виявлено, свідків та очевидців даної події не встановлено, тобто факт отримання останньою заяви ОСОБА_1, щодо відкликання раніше поданої заяви про звільнення, не знайшов свого підтвердження ( т.2 а.с. 10-12).

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що заяви, які надійшли від ОСОБА_1 26.02.2018 року до керівництва ГУНП в Кіровоградській області за №№ М-528, М -528/1 та М-531 з проханням відкликати його заяву про звільнення зі служби за власним бажанням, в зв'язку зі зміною сімейних обставин та у зв'язку з його перебуванням на лікуванні, були зареєстровані відповідачем та розглянуті в порядку вимог законодавства про звернення громадян (а.с.57-62,73,76-77).Відповіді та витяг з оскаржуваного наказу були надіслані позивачу поштою (т.1 а.с.81-85) та повернулися з відміткою «за закінченням зберігання».

Оскільки на момент отримання заяв про відкликання рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням відповідачем було видано наказ про звільнення позивача саме датою, якою він вказав -23.02.2018 року, не вбачається протиправності дій відповідача щодо не прийняття до уваги вищезазначених заяв.

Суд зауважує що реалізувати своє право на відкликання раніше поданого рапорту про звільнення за власним бажання позивач міг до кінця робочого дня 23.02.2018 року, чого ним зроблено не було.

Так, в судовому засіданні, позивач не зміг пояснити суду, чому заяву про відкликання рапорту він не подав безпосередньо до відділу кадрового забезпечення ГУНП в Кіровоградській області.

При цьому, як чітко свідчить розписка ОСОБА_1 від 16.03.2018 року, власноруч складена та підписана позивачем, копія якої міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.80), 16.03.2018 року позивач отримав від працівників кадрового забезпечення трудову книжку серія НОМЕР_2 на своє ім'я та військовий квиток серії НОМЕР_1, довідку до МВК для постановки на військовий облік, витяг з наказу ГУНП в області про його звільнення зі служби в поліції та обхідний лист.

В той же час, незважаючи на несподівану хворобу, перебування в стані сильного душевного та емоційного хвилювання, позивачем, 23.02.2018 року було складено заяви про відкликання рапорту на ім'я начальника ГУНП в Кіровоградській області, які, 23.02.2018 року поштовим відправленням "Укрпошта" було направлено відповідачу (а.с.16-21).

Відповідно до "Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції", затвердженого наказом МВС України від 23.11.2016 року №1235, розробленого відповідно до статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими визначено, що рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.

При цьому підставами для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, як звільнення з посади; звільнення зі служби в поліції.

А порядок підготовки та видання наказів по особовому складу полягає в наступному. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з "Переліком документів з питань проходження служби", затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235 (далі - Перелік). У разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України. Накази по особовому складу повинні мати єдину самостійну порядкову нумерацію, окрему від наказів іншого характеру (нормативно-правового, організаційно-розпорядчого тощо).

Оригінали наказів по особовому складу зберігаються в підрозділах документального забезпечення органів поліції, які ці накази видали. Другі примірники наказів або витяги з них надсилаються до підрозділів кадрового забезпечення, фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, управління майном, а також у разі необхідності до інших зацікавлених підрозділів. У випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати.

Крім того, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.

Відповідно до Переліку, документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Що стосується посилань позивача на те, що рапорт був написаний ним під впливом тиску, суд не бере до уваги дані твердження, з огляду на наступне.

Згідно приписів п. 12. постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" по справах про звільнення за ст.38 КЗпП України, суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст. 38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 - ст. інспектор відділу по роботі з особовим складом ГУ НП у Кіровоградській області зазначив, що 23.02.2018 року він перебував у кабінеті в приміщенні ГУНП в Кіровоградській області під час написання ОСОБА_1 рапорту на звільнення. Також зазначив, що був запрошений працівник кадрового підрозділу, який допоміг позивачу в написані рапорту, в зв'язку з тим, що позивач не знав, як правильно скласти рапорт. Свідок пояснив суду, що ніякого тиску на позивача ніхто не чинив, рапорт був написаний ним добровільно. Крім того, свідок пояснив, що в подальшому, разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримав вказівку встановити місце перебування ОСОБА_1 та вручення останньому трудової книжки. Також свідок пояснив, що ним, разом з вказаними вище особами було здійснено виїзд за місцем проживання позивача та лікувального закладу, який знаходиться на території обслуговування місця проживання позивача, однак останнього там не було, трудову книжку вручити їм не вдалось.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 - інспектор ВК УКЗ ГУНП в Кіровоградській області пояснив суду, що до його посадових обов'язків входить перевірка працівників відділу, де проходив службу ОСОБА_1 (сектор викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків УПН ГУНП в області). 23.02.2018 року з метою перевірки поліцейських ним було здійснено виїзд до управління. Під час зовнішнього огляду ОСОБА_1 разом з ще одним працівником, в зв'язку з виявленими зовнішніми ознаками можливого наркотичного сп'яніння були направлені для проходження тесту до поліклініки МВС. В результаті проведеного тесту, у ОСОБА_1 було виявлено наркотичні речовини.

Крім того, свідок пояснив, що за вказаним фактом проводиться службове розслідування, яке ще не завершено. Крім того, свідок ОСОБА_11 надав пояснення аналогічні з ОСОБА_8 щодо виїзду за місцем проживання та лікувального закладу, який знаходиться на території обслуговування місця проживання позивача.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 - ст. інспектор ВІОС УКЗ ГУНП в Кіровоградській області пояснив суду, що 23.02.2018 року він був в складі групи, якою здійснено виїзд за місцем проживання та лікувального закладу, який знаходиться на території обслуговування місця проживання позивача з метою вручення трудової книжки. За місцем проживання ОСОБА_1 був відсутній, в приймальному відділенні лікарні їм повідомили, що ОСОБА_1 на лікуванні не перебував. При цьому, свідок зазначив, що даний виїзд з метою вручення трудової книжки було здійснено на виконання вимог Інструкції про ведення трудових книжок.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12, яка працює в управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Кіровоградській області пояснила суду, що вона була виконавцем за рапортом ОСОБА_1 про його звільнення. Свідок пояснила суду, що присутньою під час написання ним рапорту не була. При цьому зазначила, що ОСОБА_1 подав 2 рапорти: перший про звільнення за власним бажанням, другий - що на день звільнення не перебував на лікарняному, ні у відпустці. Під час розмови з ОСОБА_1 вона роз'яснила йому необхідність подання декларації, відповідно до вимог ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції", видала обхідний лист та повідомила йому про необхідність отримання трудової книжки. Крім того, свідок зазначила, що ОСОБА_1 без будь яких заперечень чи пояснень здав їй посвідчення та жетон, після чого залишив її кабінет. В подальшому на телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідав. Також свідок підтвердила, що рапорт ОСОБА_1 написав добровільно, при цьому ознак, що він не розуміє, що відбувається він не виявляв. Крім того, свідок пояснила, що 27.02.2018 року на неї було розписано заяви ОСОБА_1 про відкликання рапорту про звільнення, які розглянуті нею відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" та надано відповідь. Свідок зазначила, що листок непрацездатності ОСОБА_1 ні 23.02.2018 року, ні під час вручення трудової книжки (в березі 2018року) надано не було. В судовому засіданні свідок повідомила суду, що ОСОБА_1 звільнений саме з 23.02.2018 р., оскільки він на цьому наполягав в поданому рапорті.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження вчинення на нього тиску та примушенні подачі рапорту на звільнення з поліції за власним бажанням.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2, який здійснює незалежну адвокатську діяльність, пояснив суду, що 23.02.2018 року до нього за правовою допомогою звернувся ОСОБА_1, який вважає, що його звільнення відбулось з порушеннями, оскільки рапорт він написав під тиском. Після звернення, вони разом з ОСОБА_1 під'їхали до ГУНП і там подали заяву про відкликання. Свідок пояснив, що 23.02.2018 року він повідомив черговому про необхідність подання заяви до канцелярії, після чого вийшла жінка на прізвище «ОСОБА_5», яка прийняла заяву. Також, в подальшому, цю заяву було продубльовано та направлено засобами поштового зв'язку (надійшла до управління 26.02.2018р.). Наприкінці дня 23.02.2018 року він разом з позивачем направив ще одну заяву - про надання відповіді на попередню заяву. Також свідок зазначив, що зовнішній вигляд ОСОБА_1 викликав в нього занепокоєння, тому він порекомендував йому звернутись до лікарні, що і зробив його клієнт. При цьому, свідок зазначив, що звернення до лікарні відбулось до 18-00 год.

ОСОБА_2 повідомив суду, що за допомогою до нього ОСОБА_1 звернувся в першій половині дня 23.02.2018 року. Після чого вони звернулись до канцелярії ГУНП в Кіровоградській області. Пояснював, що з 11:00 год. по 13:40 год. був разом з ОСОБА_1 Після подання рапорту до ГУНП в Кіровоградській області, ОСОБА_1 поїхав до наркодиспансеру та в «Ацинус».

Суд не приймає в якості доказу показання свідка ОСОБА_2, оскільки ним було зазначено про те, що 23.02.2018 року до обідньої перерви канцелярії ГУНП в Кіровоградській області, він зі своїм довірителем (позивачем) намагалися подати до канцелярії заяву про відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням. Даний факт спростовується висновком №26 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за зверненнями громадянина(ки), який зафіксував дату та час огляду саме 23.02.2018 року о 12.05 годин (т.1 а.с.127). Отже, вищевказані докази є взаємовиключними.

Суд, відповідно до ст. 73 КАС України, не бере до розгляду докази - висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни ОСОБА_1 (т.1 а.с. 64-66), наказ №306 від 23.02.2018 року "Про призначення проведення службового розслідування", інформаційну довідку (т.1 а.с. 102-104), акт про відмову надання пояснення (т.1 а.с. 106-107), оскільки не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд зазначає, що позивачем не доведено факт складання рапорту про звільнення від 23.02.2018 року під тиском посадових осіб ГУНП в Кіровоградській області.

Тому, враховуючи що позивачем самостійно подано рапорт із зазначенням причини звільнення зі служби за власним бажанням й зазначено дату, з якої бажав бути звільненим, відповідачем прав позивача не порушено, оскільки Законом України "Про Національну поліцію" чітко передбачений перелік підстав для звільнення з органів поліції.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вищевикладене, на думку суду, оскаржуваний наказ виданий в межах повноважень, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому відсутні підстави щодо визнання його протиправним та скасування.

З огляду на те, що звільнення позивача відбулося правомірно, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, враховуючи відсутність судових витрат позивача їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено та підписано 29.05.2018 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко