Справа № 361/1654/18
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/1654/18 Суддя (судді) першої інстанції: Селезньова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Київській області на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, Броварського районного відділу Державної міграційної служби України у Київській області, третя особа: Оболонське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним і скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення з України, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області (далі - відповідач 1), Броварського районного відділу Державної міграційної служби України у Київській області (далі - відповідач 2), третя особа: Оболонське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області №173 від 11.12.2017р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну;

- визнати протиправним і скасувати рішення Броварського районного відділу Державної міграційної служби України у Київській області №6 від 22.03.2018р. про його примусове повернення з України.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.04.2018р. адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що на підставі подання про скасування дозволу на імміграцію позивачу Оболонським УП, зі змісту якого вбачається, що останнім вчинено дії, які становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, прийнято законне рішення про скасування дозволу на імміграцію, оскільки це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач згідно даними паспорту ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

В паспорті позивача є відмітка про в'їзд та видачу Посвідки на постійне проживання НОМЕР_1 від 22.09.2016р.

22.03.2018р. Броварським РВУДМС зроблено запис про прийняте рішення про примусове повернення №6 від 22.03.2018р., встановлено строк виїзду 3 доби, зобов'язано залишити територію України до 25.03.2018р.

Так, судом першої інстанції встановлено та сторонами під час розгляду справи не заперечувалось, що Оболонським УП на адресу УДМС направлено подання згідно якого 13.10.2017р. по проспекту Оболонському в м. Києві було затримано громадянина, який порушив громадський порядок та не мав при собі документів, що посвідчують особу. Встановлено, що затриманим є громадянин Туреччини ОСОБА_8, який має посвідку на проживання. На вказану особу було складено адміністративні протоколи за ст.173 КУпАП і за ст.185 КУпАП. Крім того, отримана інформація, що ОСОБА_8 підтримує дружні стосунки з членами ОЗУ, які підозрюються у вчиненні ряду розбійних нападів на території району. А також встановлено, що гр-н ОСОБА_8 фактично не проживає за місцем реєстрації, вказаним у посвідці. Просили скасувати посвідку на проживання гр-на ОСОБА_8 та здійснити його видворення з території України через вчинення ним дій, які створюють загрозу громадському порядку та безпеці.

На підставі такого подання УДМС в Київській області прийнято оскаржуване рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №173 від 11.12.2017р., згідно якого громадянину Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю Османчик, паспорт НОМЕР_2 від 16.10.2012, на підставі п.3,4 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 05.08.2016р.

В примітці зазначено про обов'язок особи виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення, а також зазначено, що якщо за цей час особа не виїде, вона підлягатиме видворенню.

12.12.2017р. ОСОБА_3 на адресу АДРЕСА_1, направлено лист-повідомлення про прийняття УДМС Рішення 11.12.2017р. про скасування наданого позивачу 05.08.2016р. дозволу на імміграцію в Україну, а також зазначено, що посвідка на постійне проживання НОМЕР_1 від 22.09.2016р., яка видана на підставі дозволу, який скасований, є недійсною та підлягає вилученню.

22.03.2018р. Постановою начальника Броварського відділу ДМС Петрик Л.В. на ОСОБА_3 накладено штраф за порушення іноземцем правил перебування на території України за ч.1 ст.203 КУпАП. Фабула: 22.03.2018р. о 13-50 в Броварському РВ ДМС був виявлений громадянин Британії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебував на території України без документів, які надають право перебувати в Україні. Постанову вручено ОСОБА_3 22.03.2018р.

Згідно протоколу, за яким винесено постанову, позивач пояснив, що рішення про скасування посвідки на проживання в Україні він не отримував, про її скасування йому відомо не було, а тому знаходиться в Україні на підставі вказаної посвідки, а також зазначив, що 22.03.2018р. ознайомився з даним рішенням і буде звертатись до суду.

22.03.2018р., завідувачем сектору організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Броварського РВ УДМС Задорожним С.Ю. прийнято оскаржуване Рішення про примусове повернення позивача з України №6, яким вирішено примусово повернути за межі України громадянина Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язати його покинути територію України у термін до 25.03.2018р.

Зазначене рішення містить припис про його вручення ОСОБА_3 22.03.2018р. та про відібране зобов'язання залишити територію України не пізніше 25.03.2018р.

Вважаючи такі рішення Управління державної міграційної служби України в Київській області та Броварського районного відділу Державної міграційної служби України у Київській області протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що приводом для скасування дозволу на проживання позивача в Україні було подання третьої особи - Оболонського УП відповідачу УДМС з аналізу змісту якого вбачається, що мова йдеться про іншу особу - ОСОБА_8, який не має відношення до позивача ОСОБА_3, тобто дана інформація стосується іншої особи, і подання подано відносно іншої особи. Крім того суд зазначив, що навіть якщо припустити, що у поданні мова йшлась про позивача і була допущена помилка в імені, або що аналогічна інформація була надана і відносно позивача, (чого відповідачі і третя особа не довели і відповідно ніяких доказів з цього приводу суду не подали), - то сам факт складення протоколів про адміністративні правопорушення не є доказом скоєння адміністративних правопорушень, а тому відповідач УДМС не мав законних підстав вживати вказані заходи по відношенню до позивача.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про імміграцію» і «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.3 Закону України «Про імміграцію» правовий статус іммігранта - визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Правовий статус іноземця згідно визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Статтею 4 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Положеннями ст.11 Закону «Про імміграцію» закріплено, що особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання.

Відповідно до ст.13 Закону «Про імміграцію» до повноважень УДМС входить скасування дозволу на імміграцію в Україну. У разі прийняття такого рішення Орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ст.12 закону «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно ст.26 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» - іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається вказаній особі, стосовно якої воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. У разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

Статтею 15 закону «Про імміграцію» визначено, що рішення, прийняті центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, можуть бути оскаржені у встановленому порядку до суду.

Згідно ч. 4 ст.26 закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» - рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Так, приводом для скасування дозволу на проживання позивача в Україні було подання Оболонського УП відповідачу УДМС.

При цьому, колегія суддів зазначає, що апелянтом до суду апеляційної інстанції надано подання про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 Підстави скасування, зазначені у вказаному поданні, стали посилання на складення щодо іммігранта протоколів про адміністративні правопорушення за статтею 173 КУпАП (дрібне хуліганство) і за статтею 185 КУпАП (непокора законній вимозі працівника поліції); а також наявність інформації про причетність особи до зв'язків з злочинним елементом.

Між тим, колегія суддів зауважує, що зазначені в поданні підстави аналогічні тим, що досліджувались судом першої інстанції у поданні, в якому йшла мова про іншу особу - ОСОБА_8.

При цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сам факт складення протоколів про адміністративні правопорушення не є доказом скоєння адміністративних правопорушень.

Разом з тим, колегією суддів Київського апеляційного адміністративного суду в ухвалі про відкриття провадження у справі від 16.05.2018 запропоновано Оболонському УП надати суду належні та допустимі докази, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, притягнення позивача до адміністративної та/або кримінальної відповідальності, однак таких суду не надано.

За приписами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В свою чергу за відсутність даних про притягнення до адміністративної та/або кримінальної відповідальності позивач не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням.

Більш того, судова колегія погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, про те, що надана інформація стосовно нібито причетності особи до зв'язків з кримінальним елементом, яка не підтверджена жодними належними та допустимими доказами не може бути інформацією, що свідчить про вчинення адміністративного та/або кримінального правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що у оскаржуваному рішенні №173, як на підставу для скасування дозволу іноземцю (іммігранту) на проживання в Україні апелянт посилається на п.3 ст.12 (наявність в діях іммігранта загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні) і п.4 ст.12 (необхідність для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України) Закону «Про імміграцію», проте наявності жодної із зазначених у цій статті підстав відповідач не довів.

З урахуванням встановлених обставин справи та правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що рішення УДМС №173 прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, є невмотивованим та не обґрунтованим, прийнятим без урахування всіх обставин які мають істотне значення для його прийняття, оскільки наслідком рішення про скасуванням дозволу на проживання іммігранта в Україні є припинення права іммігранта проживати в Україні і виникає обов'язок термінового виїзду з країни, відтак таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно рішення №6 від 22.03.2018р., судова колегія зазначає наступне.

Єдиною підставою для прийняття рішення про примусове повернення позивача з України було рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №173, яке визнається судом протиправним та скасовується.

В ході розгляду справи, встановлено, що позивач перебував в Україні на законних підставах. Не встановлено таких порушень, які б тягли застосування по відношенню до позивача вжитого щодо нього заходу по поверненню з України.

Водночас, доцільно зауважити, що станом на день прийняття рішення про примусове повернення іноземця, відповідач 2 виходив з наявності не скасованого і неоскарженого на той час рішення про скасування дозволу на імміграцію, проте, дійшов передчасного висновку про його прийняття, оскільки йому достеменно було відомо, про те, що рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачем не отримано, так як направлялось за неналежною адресою, він ознайомився із рішенням №173 лише 22.03.2018 р., що також було відомо відповідачу 2, а також не враховані надані позивачем пояснення та зауваження позивача з приводу наміру оскарження рішення про скасування дозволу на імміграцію.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення УДМС від 22.03.2018р. №6 є протиправним, оскільки незаконно припинило право особи на подальше перебування в Україні і поклало на особу відповідний обов'язок по виїзду з України, тобто суттєво обмежило права позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Київській області залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 25.05.2018 року.