Справа № 826/7861/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 травня 2018 року м. Київ № 826/7861/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши заяву про забезпечення позову

за позовомПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобита Станіслава Олександровича
доМіністерства юстиції України
про визнання протиправним та скасування Наказу №1337/5 від 27.04.2018 року
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслав Олександрович із позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ від 27.04.2018 року №1337/5 Міністерства юстиції України «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобіта Станіслава Олександровича до Державного реєстру прав на нерухоме майно».

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 1 наказу від 27.04.2018 року №1337/5 Міністерства юстиції України до вирішення судом справи по суті.

Відповідно до підпункту 6 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року №3674-VI (із змінами і доповненнями) за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення доказів або позову справляється судовий збір у розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 1700,00 грн., встановленого з 1 січня 2018 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII, становить, 510,00 грн.

Як убачається з матеріалів адміністративної справи (квитанція від 18.05.2018 р. №0.0..1), позивачем сплачено судовий збір за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення адміністративного позову в розмірі 528,61 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення адміністративного позову позивачем зазначається, що у зв'язку із блокуванням позивачу на підставі діючого оскаржуваного наказу від 27.04.2018 року №1337/5, а саме в частині доступу до Державного реєстру прав на нерухоме майно, останнього позбавлено права здійснювати власну професійну діяльність, вчиняти відповідні нотаріальні дії з нерухомим майном, що фактично позбавляє позивача права на працю, яка є єдиним джерелом доходу позивача.

Окрім того, позивачем зазначено, що на його забезпеченні знаходиться малолітній син ОСОБА_3.

На обґрунтування клопотання про забезпечення позову долучено копію свідоцтва про народження ОСОБА_3, копію декларації про доходи та копію паспорта Легкобита С.О.

Дослідивши матеріали справи, виходячи з меж заявленого клопотання, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до наступних висновків.

Згідно частини четвертої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Частина друга статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Пунктом першим частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Відповідно до частини п'ятої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

При цьому частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Як зазначено позивачем, оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки його видано на підставі результатів проведення камеральної перевірки, викладених у довідці, долученій до позовної заяви, в якій, на думку позивача, опис виявлених порушень порядку державної реєстрації не відповідає посиланням на відповідні акти законодавства або/та невірно розтлумачені із зазначенням підтверджуючих документів чи відомостей з реєстрів.

Так, Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, зокрема зазначено, що судам необхідно враховувати, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Судом враховано і правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України», в якому Суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є, зокрема, оскарження позивачем наказу від 27.04.2018 року №1337/5 Міністерства юстиції України «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобита Станіслава Олександровича до Державного реєстру прав на нерухоме майно».

Звертаючись до суду з клопотанням про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, позивач вказав на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, оскільки відповідна професійна діяльність є єдиним джерелом доходу позивача, а тому анулювання доступу приватного нотаріуса до Державного реєстру прав на нерухоме майно є прямим перешкоджанням нотаріальній діяльності та прямо стосується його конституційних прав на можливість заробляти працею на життя.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд виходив з наступного.

Частиною першою статті 371 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" із змінами і доповненнями, встановлено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав.

У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб'єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 вищевказаного закону за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.

Відповідно до статті 34 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат" (із змінами і доповненнями) та пункту 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року (зі змінами), нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину; видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; провадять опис майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації; засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах; засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу; посвідчують факт, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; посвідчують факт, що фізична особа є живою; посвідчують факт перебування фізичної особи в певному місці; посвідчують час пред'явлення документів; передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; приймають у депозит грошові суми та цінні папери; вчиняють виконавчі написи; вчиняють протести векселів; вчиняють морські протести; приймають на зберігання документи. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом.

З огляду на вищевикладене слід дійти висновку, що нотаріус вчиняє, крім іншого, дії, які не потребують доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, наведені заявником обставини, на думку суду, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним позивачем шляхом, оскільки матеріали даної справи не містять об'єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

Суд зазначає, що вирішення клопотання про забезпечення адміністративного позову у спосіб, про який просить позивач, є фактично вирішення спору по суті, що є неприпустимим та не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Разом з тим, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено відсутність об'єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

Водночас, зупинення дії оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 27.04.2018 року № 1337/5 та його наслідків - зобов'язання відновити доступ позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є предметом позову та буде фактично вирішенням справи судом до постановлення рішення у справі, що є неприпустимим та порушує принцип рівності сторін, регламентований статтею 10 КАС України.

З огляду на відсутність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне відмовити Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Легкобиту Станіславу Олександровичу у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись статтями 150 - 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви про забезпечення позову Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобита Станіслава Олександровича відмовити.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена у порядку статей 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Маруліна