Справа № 804/5275/17
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2018 рокусправа № 804/5275/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Баранник Н.П.

судді: Малиш Н.І. Щербак А.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі № 804/5275/17 (дата складання повного тексту 14.12.2017р., суддя Голобутовський Р.З.) за адміністративним позовом Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року адміністративний позов Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (далі - позивач) задоволено, визнано протиправним та скасоване рішення Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач) від 21.06.2017 №.

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом помилково застосовано норми права, що регулюють спірні відносини. Наявність у підприємства позивача заборгованості по заробітній платі не звільняє останнього від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначив, що цілком погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що судом повно встановлено обставини справи, прийнято законне та обґрунтоване рішення. Просить відмовити відповідачу у задоволенні вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, зазначив, що підстави для скасування законного рішення суду першої інстанції відсутні.

Представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги та скасуванні оскарженого рішення суду першої інстанції.

Заслухавши представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції має бути скасоване з прийняттям нового, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що Державне підприємство "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" зареєстроване 24.11.2000 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, перебуває на податковому обліку в Дніпропетровському управлінні офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України та відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Дніпропетровським управлінням офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України 21.06.2017 року прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ДП "ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" застосовано штраф у розмірі 20% в сумі 1148440,62 грн. та нарахована пеня в розмірі 956335,94 грн. за період з 22.11.2016 р. по 09.06.2017 р. (0,1% від суми недоїмки).

Підставою прийняття рішення є встановлення факту несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску за жовтень 2016 р. в сумі 5742203,11 грн. із затримкою на 200 календарних днів. Так, за жовтень 2016 року по терміну сплати до 21.11.2016р. не перераховано єдиний внесок, сума остаточно погашена в період з 27.03.2017 по 09.06.2017року.

Прийняте відповідачем рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку. Рішенням Державної фіскальної служби України від 01.08.2017 року №16756/6/99-00-11-02-02-25 скаргу ДП "ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" залишено без задоволення, а рішення № від 21.06.2017р. залишено без змін.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку, що в порушення вимог частини 3 статті 9 Закону №2464, відповідачем, перевірка правильності нарахування та сплати єдиного внеску не проводилася, акт не складався. Рішення прийнято на підставі даних інформаційної системи фіскального органу, тобто з порушенням вимог діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню. Окремо суд зазначив, що твердження відповідача, що позивач зобов'язаний сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця не залежно від факту виплати заробітної плати суперечить частині 12 статті 9 Закону №2464, а також суперечить економічному розвитку платників. З урахуванням наявності у позивача заборгованості по виплаті заробітної плати за жовтень 2016 року, оскільки у відповідності до положень Закону №2464 зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу), позивачем було правомірно здійснено сплату єдиного внеску за вказаний період разом з виплатою заробітної плати, а отже відсутні підстави для застосування санкцій за прострочення сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VI) визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (до яких відноситься позивач), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому, за приписами частини 12 статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Частиною 11 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) сум єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з ч.10 ст.25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

В силу частини 13 статті 25 Закону № 2464-VI нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Позивачем сплата єдиного внеску у зазначені відповідачем строки не заперечується, проте він стверджує, що платежі повинні перераховуватись разом із виплатою заробітної плати, але у вказаний період часу по зарплаті на підприємстві існувала заборгованість. Оскільки ж саме виплати з останньої мають пріоритет, це виключало можливість сплати єдиного внеску.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що дійсно положеннями частини 12 статті 9 Закону № 2464 встановлений пріоритет виплат із заробітної плати, проте вказана норма не містить приписів стосовно звільнення особи від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску. Крім того, відповідно до вимог Закону № 2464 фінансовий стан платника єдиного внеску не впливає на сплату єдиного внеску, а наявність у позивача заборгованості по заробітній платі не звільняє його від обов'язку сплачувати єдиний внесок у строки, визначені частиною 8 статті 9 Закону № 2464.

Доводи позивача, з якими погодився і суд першої інстанції, що сплата єдиного внеску повинна відбуватись виключно разом із виплатою заробітної плати є помилковими. Приписами Закону № 2464 встановлено правило, що дійсно така сплата повинна відбуватись разом із виплатою заробітної плати, проте в будь-якому випадку не пізніше 20 числа місяця, що слідує за тим, в якому нарахований цей внесок.

Не погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції стосовно того, що прийняттю спірного рішення мала передувати перевірка, яку мав здійснити відповідач та скласти акт.

Так, за приписами пункту 4 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449), факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені у підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа органу доходів і зборів оформляє актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.

Отже, при порушенні платником частини 8 статті 9 Закону України і наступному прийнятті рішення відповідно підпункту 2 пункту 2, пункту 4 розділу VIІ Інструкції № 449 складення акту перевірки не передбачено.

Позивач також вказував на неправомірність застосування відповідачем штрафних санкцій згідно додатку 12 до Інструкції № 449.

Оскаржене рішення контролюючим органом прийнято з урахуванням абзацу 3 підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції № 449, відповідно до якого за несплату (неперерахуваня) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум до 01.01.2015 року та 20 відсотків своєчасно не сплачених сум з 01.01.2015. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12. При застосуванні штрафів, визначених підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції № 449 приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

З урахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене позивачем рішення прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України, що регулює спірні відносини, у зв'язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно засновано норми матеріального права до спірних відносин, що є підставою для його скасування та прийняття нового рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись п.2 ч.1 ст.315, 317, ст.ст.,322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі № 804/5275/17 - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 23.05.2018р..

Повний текст постанови виготовлено 29.05.2018р..

Головуючий суддя: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак