Справа № 813/2153/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/12582/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гудима Л.Я., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Гром І.І.

представник позивача: ОСОБА_1,

представник відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року (головуючий суддя Грень Н.М., повний текст постанови складено 12 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2017 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати повністю недійсним податкове повідомлення-рішення ОДП ГУ ДФС у Львівській області податкової інспекції №1546-17 від 09 червня 2015 року та стягнути з відповідача сплачений 12 серпня 2015 року транспортний податок, а саме 25000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 червня 2015 року позивач, ОСОБА_3 поштою отримав від Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області податкове повідомлення-рішення, яким йому визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн.. З цим рішенням позивач не погоджується, вважаючи його прийнятим не в порядку та не у спосіб передбачений чинним законодавством.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Дрогобицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, вважає, що дана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що 09 червня 2015 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №1546-17, яким згідно з підпунктом 54.3.3. п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобовязання по транспортному податку з фізичних осіб за 2015 рік на суму 25000, 00 грн.. Апелянт звертає увагу, що 01 січня 2015 року набрала чинності стаття 267 Податкового кодексу України «Транспортний податок», якою введено в дію новий місцевий податок. Згідно прикінцевих положень Закону №71-VIII визначено, що він набирає законної сили з 01 січня 2015 року. Крім цього даний закон був опублікований в офіційному виданні Голос України 31 грудня 2014 року. Також звертає увагу на той факт, що Закон №71-VIII та Закон №909- VIII не були визнані неконституційними. Таким чином відповідач в даному випадку правомірно застосував положення як Закону №71-VIII так і Закону №909- VIII в своїй діяльності.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ839374, ОСОБА_3 є власником легкового автомобіля LEXUS RX 350, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) JTJBK11A402032256, обєм двигуна 3456 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 25.03.2014 року.

На виконання вимог статті 267 розділу XII Податкового кодексу України, з метою залучення до сплати транспортного податку власників легкових автомобілів з обємом циліндрів двигуна понад 3000 см. куб., які використовувалися до 5 років та згідно інформації, яка надана центром надання послуг, Дрогобицькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області 09 червня 2015 року винесено податкове повідомлення-рішення №1546-17, яким ОСОБА_3 нараховано транспортний податок в сумі 25000,00 грн..

Згідно з квитанцією №13043186 від 12 серпня 2015 року позивач сплатив транспортний податок в розмірі 25000,00 грн.. (а.с. 12)

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Як видно з короткого тексту постанови Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року, резолютивна частина викладена наступним чином:

«1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області №1546-17 від 09 червня 2015 року.

3. Стягнути на користь ОСОБА_3 (м. Трускавець, вул. Роксолани буд. 15/3; РНОКПП НОМЕР_2) з Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок грн.) грн.00 коп.».

Проте, в повному тексті постанови Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року, який був складений та підписаний 12 грудня 2017 року, в резолютивній частині рішення зазначено:

«1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Буської обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління державної фіскальної служби у Львівській області №13894-17/86, від 15.06.2015 року.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 (Львівська область, м. Буськ, вул. Заводська, 33/10; РНОКПП НОМЕР_3), судовий збір, в сумі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.».

Колегія суддів погоджується з мотивами викладеними в судовому рішенні про наявні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення та зазначає наступне.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

В силу пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

У відповідності до пп.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК України обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см..

Базою оподаткування у відповідності до пп.267.3.1 п.267.1 ст. 267 ПК України є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Приписами пункту 267.4 ст.267 ПК України встановлено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно пп.267.5.1 п.267.1 ст.267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.п.267.6.1 п.267.6 ст.267 ПК України обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Підпунктом 267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо обєктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації обєктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Отже, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та обємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.

Згідно вимог п.8.1 ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу).

Разом з тим, відповідно до п.9.4 ст.9 ПК України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У ст.10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (пп.10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п.7.1ст.7 ПК України.

Відповідно до ст.265 ПК України (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, що діє з 01 січня 2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.

Разом з тим, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Згідно п.8.3 ст.8 ПК України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

У відповідності до п.4.4 ст.4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

В силу п.10.3 ст.10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

У відповідності до п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Згідно вимог пп.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обовязково визначаються обєкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обовязкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

У відповідності до пп.12.3.3 п.12.3 ст.12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів .

В силу п.12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп.12.3.4 ст.12 цього Кодексу.

Приписами пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за нормами ПК України мають обовязково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Тобто, виходячи з наведених вище норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обовязковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

При цьому, відповідно до п.12.5 ст.12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті. Тому, за умови дії підп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте.

З урахуванням змісту норм ПК України, Верховна Рада України не є уповноваженою на встановлення місцевих податків, оскільки відповідно до підп.12.1.2 п.12.1 ст.12 цього Кодексу Верховна Рада України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Відтак, наявність у ПК України норм, які регулюють правила справляння транспортного податку, не є підставою для його справляння за відсутності відповідного рішення місцевої ради або якщо не сплинув строк, протягом якого таке рішення мало бути прийняте.

У свою чергу, принцип стабільності, закріплений у підп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України, має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу. Так, згідно вказаної норми, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування контролюючим органом положень ст.267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році. В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача сплачений 12 серпня 2015 року транспортний податок, а саме 25000,00 грн., колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у задоволенні такого належить відмовити, оскільки існує певний досудовий порядок повернення помилково зарахованих до бюджету податків, який в даному випадку позивачем не дотримано.

Проте, колегія суддів звертає увагу на невідповідність змісту резолютивної частини короткого та повного тексту судового рішення, в яких зазначено різна інформація про результат розгляду справи, про назву позивача, номер справи, номер та дату прийняття податкового повідомлення-рішення та розподіл судових витрат.

У відповідності зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, вказані ознаки дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції з процесуальних мотивів та правильним викладом резолютивної частини судового рішення.

Керуючись, ст. ст. 243, 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі № 813/2153/17 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області №1546-17 від 09 червня 2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (м. Трускавець, вул. Роксолани буд. 15/3; РНОКПП НОМЕР_2) з Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок грн.) грн.00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повне судове рішення складено 25.05.2018 року.