Справа № 813/685/18
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 813/685/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Василько А.В.,

представника відповідача Лободи Т.М.,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

за позовом ОСОБА_2

до Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України

про визнання неправомірним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2, у якому позивач просить визнати правомірним в частині його звільнення наказ Державної установи «Сокальська виправна колонія «№47)» Міністерства юстиції України № 10/ОС-18 від 29.01.2018, поновити його на роботі у Державній установі «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України, стягнути з Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період, починаючи з 29.01.2018, на момент вирішення спору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звільнення його з роботи є незаконним, оскільки відповідачем, всупереч положенням п.2 п.3 ч.1 ст. 65, п.5 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію», не було враховано його переважне право на залишення на службі, вказує, що має вищу освіту, безперервний стаж його служби в органах КВС складає понад 20 років. Протягом останніх 10 років він не мав жодних дисциплінарних порушень, заохочувався один раз, у травні 2017 року успішно пройшов курси підвищення кваліфікації. Відповідачем було порушено вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України, оскільки йому не запропоновано перед звільненням жодних посад.

Згідно ухвали від 16.02.2018 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, призначено підготовче засідання на 06.03.2018.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву від 03 березня 2018 року, у якому відповідач зазначає, що ОСОБА_2 за рішенням суду було зараховано до стажу роботи період з 16.12.2008 по 17.06.2016, а також період декретної відпустки з 27.07.2015 по 04.06.2016. Протягом вказаних періодів ОСОБА_2 не працював та не набував практичного досвіду. Згідно ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високою кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. Тому на вакантні посади середнього та старшого начальницького складу запропоновано залишитись працівникам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, відповідний фаховий і професійний рівень, проявляють ініціативу та наполегливість у роботі; керівництвом установи виконано всі вимоги чинного законодавства щодо порядку звільнення працівників у зв'язку з скороченням штатів.

06.03.2018 розгляд справи відкладено на 12.04.2018.

Позивач подав відповідь на відзив від 10.04.2018, у якому стверджує, що йому не пропонувалась посада старшого начальницького складу - директора підприємства установи, оскільки дана посада взагалі не відноситься до штатних посад ДУ «Сокальська виправна колонія № 47» і є вищою за посаду, яку він обіймав; вказує, що відповідач не надав належних доказів, що всі вакантні посади (в кількості 25 штатних одиниць) були запропоновані працівникам з більш вищою кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності, ніж у нього.

В судовому засіданні 12 квітня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19 квітня 2018 року.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив від 17.04.2018 р. № 10/47-16/269, у якому вказує, що ОСОБА_2 перебував на посаді середнього начальницького складу і має спеціальне звання «майор внутрішньої служби», тому міг претендувати лише на 5 посад - посад середнього начальницького складу (4 посади - старший інспектор групи охорони і 1 посада - старший інспектор групи по роботі з персоналом) та не міг бути переведений на посаду рядового та молодшого начальницького складу. Переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади проводиться в межах посад, передбачених для середнього, старшого і вищого начальницького складу (наприклад, з посади старшого інспектора на посаду інспектора), а переміщення осіб рядового і молодшого начальницького складу на нижчі посади проводиться в межах посад, передбачених для рядового і молодшого начальницького складу (наприклад, з посади начальника варти на помічника начальника варти чи молодшого інспектора).

В судовому засіданні від 19.04.2018 року оголошено перерву до 03.05.2018, а в судовому засіданні 03.05.2018 - перерву до 10.05.2018. Відповідачем долучено додаткові докази.

Позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити.

В судове засідання 14.05.2018 позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. З огляду на те, що судом заслухано пояснення позивача та досліджено докази за його участі, згідно вимог ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи завершено без участі позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

ОСОБА_2 з 01.01.1997 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

На виконання наказу Міністерства юстиції України від 13.09.2017 № 2865/5 «Про оптимізацію діяльності установ виконання покарань», наказом від 13.11.2017 року № 4444/к Міністерства юстиції України затверджено структуру Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» (додаток 1), затверджено штат Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» (додаток 2).

Відповідно до наказу від 29 листопада 2017 року № 305/ОД-17 Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» «Про попередження про планове вивільнення» доведено чисельність та штатні посади, що підлягають скороченню до працівників, які перебувають на займаних посадах, зокрема, і до старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_2.

Згідно протоколу засідання кадрової комісії ДУ «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 26.01.2018 року за результатами голосування членів кадрової комісії підтримано клопотання про звільнення майора внутрішньої служби ОСОБА_2 з кримінально-виконавчої служби.

Згідно наказу ДУ «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 29.01.2018 № 10/ОС-18 майора внутрішньої служби ОСОБА_2 /М-087254/, старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи, звільнено 29 січня 2018 року за ст.77 п.1 пп.4 (у зв'язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України визначено порядок вивільнення працівників, який передбачає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 по справі №6-1723цс17 та постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року, справа №804/3787/17, адміністративне провадження №К/9901/2648/17.

При вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов'язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 Кодексу законів про працю України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 Кодексу законів про працю України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з'ясовувати сам суб'єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення (зазначений висновок, викладений у постанові Верховного суду від 14 березня 2018 року, справа № 826/150/16, провадження № К/9901/3350/18)

Відповідно до ч.2 ст. 14 Закону України від 23.06.2005, № 2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (надалі Закон № 2713-ІV) служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Відповідно до ч.8 вказаної статті трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Згідно ч.5 статті 23 Закону № 2713-ІV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого КМ УРСР, від 29.07.1991, № 114 (надалі Положення № 114) призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції.

Згідно пп. «г» пункту 42 Положення № 114 переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: г) на нижчі посади - за підставами, передбаченими пунктом 45 цього Положення.

За змістом пункту 45 Положення № 114 переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться: а) при скороченні штатів.

Переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади при скороченні штатів і за станом здоров'я провадиться прямими начальниками в межах наданих їм прав за умови, якщо немає можливості для призначення на рівнозначну посаду.

У наказах по особовому складу про переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади зазначаються підстави переміщення, передбачені цим пунктом.

Подальше просування по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які були переміщені на нижчі посади провадиться в порядку, встановленому пунктом 43 цього Положення і Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 до звільнення з ДУ «Сокальська виправна колонія (№ 47)» обіймав посаду старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи, яка є посадою середнього начальницького складу. Позивачу присвоєно звання майора внутрішньої служби, яке встановлюється особам старшого начальницького складу.

На день звільнення вислуга років ОСОБА_2 становила в календарному обчисленні 20 років 04 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 03 місяці 10 днів.

Згідно протоколу засідання кадрової комісії ДУ «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 26.01.2018 року ОСОБА_2 виявив бажання продовжувати службу в установі на посаді молодшого інспектора групи охорони, однак, зазначена посада не була йому запропонована.

Суд вважає необґрунтованими та такими, що суперечать законодавству покликання відповідача на те, що позивач не міг бути переведений на посаду молодшого начальницького складу, оскільки п.45 Положення № 114 чітко передбачає, що при скороченні штатів, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу можуть переміщатись з вищих посад на нижчі. Відповідачем не зазначено норми чинного законодавства, які б передбачали відповідні обмеження. Крім того, ОСОБА_2 робота, яку він бажав виконувати була знайома, так як у 2000 році він працював у Відділі охорони Сокальської виправної колонії № 47.

У протоколі засідання кадрової комісії від 26.01.2018 року зазначено, що позивачу пропонувалась посада директора підприємства установи. Однак, у протоколі відсутній запис про те, що позивач відмовився від запропонованої посади. Доказів того, що позивач відмовився від запропонованої посади суду не надано. Крім того, зазначена посада не передбачена у штаті установи.

За твердженнями відповідача ОСОБА_2 міг претендувати з вакантних 25 посад лише на 5 з них, а саме: 4 посади - старшого інспектора групи охорони та 1 посада старшого інспектора групи по роботі з персоналом; вказані посади були запропоновані особам, які мали перевагу у залишенні на службі перед позивачем, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

До матеріалів справи відповідачем долучено біографічні довідки вказаних осіб та їх характеристики.

Відповідачем не надано доказів, що ним проводився порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації позивача та працівників, яким надано перевагу при залишенні на службі (наприклад, у відповідній довідці), тому доводи відповідача про те, що позивач не мав переваг при залишенні на роботі є не підтвердженими. Суд не має можливості встановити, які переваги бралися роботодавцем до уваги. Однак, слід звернути увагу, що ОСОБА_2 працював в органах ДКВСУ з 01.09.1997 безперервно, ОСОБА_7 - з 20.09.2011, ОСОБА_6 - з 06.11.2015. Позивач має вище звання за ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що при звільненні позивачу не було запропоновано всіх вакантних посад, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Суд погоджується з доводами позивача щодо неналежного виконання відповідачем обов'язку, визначеного у частині 2 статті 40, частині 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, та, як наслідок, порушення ним порядку звільнення позивача з займаної посади. Суд приймає також доводи позивача про те, що відповідачем неправомірно надано переважне право на залишення на роботі іншим працівникам з огляду на стаж роботи та кваліфікацію ОСОБА_2

З врахуванням викладеного, наказ Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» Міністерства юстиції України № 10/ОС-18 від 29.01.2018 року в частині звільнення майора внутрішньої служби ОСОБА_2 є неправомірним, тому його слід скасувати.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 Кодексу законів про працю України, а відтак, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Отже, ОСОБА_2 слід поновити на посаді з якої його неправомірно звільнено - на посаді старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДП «Сокальська виправна колонія (№47)».

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно довідки ДУ «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 17.04.2018 № 10/47-4/424 ОСОБА_2 виплачено у листопаді 2017 року 5816,36 грн., а у грудні 2017 року - 7781,61 грн. Середньоденна заробітна плата позивача становить 223 грн. ((5816,36+7781,61): 30,5).

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Позивач був звільнений 29 січня 2018 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.01.2018 (наступний день після звільнення) по 14.05.2018 (дата винесення рішення) обраховується наступним чином: 223 (середньоденна заробітна плата) * 105 (число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Заробітна плата позивачу обчислювалась відповідно до кількості відпрацьованих календарних днів, що підтверджується також довідкою та поясненнями представника відповідача) = 23415 грн.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позовні вимоги відповідачем не спростовані.

Отже, позов слід задоволити повністю. Визнати неправомірним та скасувати наказ Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 29.01.2018 № 10/ОС-18 в частині звільнення майора внутрішньої служби ОСОБА_2 /М-087254/, старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи. Поновити ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДП «Сокальська виправна колонія (№47)». Стягнути з Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 30.01.2018 по 14.05.2018 в розмірі 23415 (двадцять три тисячі чотириста п'ятнадцять) грн.

Відповідно до ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДП «Сокальська виправна колонія (№47)» та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 6798,99 грн. слід звернути до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255, 370, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» від 29.01.2018 № 10/ОС-18 в частині звільнення майора внутрішньої служби ОСОБА_2 /М-087254/, старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи.

Поновити ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДП «Сокальська виправна колонія (№47)».

Стягнути з Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 30.01.2018 по 14.05.2018 в розмірі 23415 (двадцять три тисячі чотириста п'ятнадцять) грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДП «Сокальська виправна колонія (№47)» та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 6798,99 грн. звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 22.05.2018.

Суддя Крутько О.В.