Справа № 804/2076/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2018 рокусправа № 804/2076/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Мельник В.В.

судді: Сафронова С.В. Чепурнов Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної казначейської служби України
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 р. (головуючий суддя- Верба І.О., судді Кононенко О.В., Сидоренко Д.В.) в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_1
до про Державної казначейської служби України визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

27.03.2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі по тексту Відповідач), в якому просив визнати неправомірними дії Відповідача щодо невиконання судового рішення про стягнення на користь Позивача коштів у сумі 101 262, 65 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та зобовязати Відповідача здійснити негайне виконання судового рішення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року відкрито провадження по справі № 804/2076/17.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначав, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 року по справі №200/18502/14-ц стягнуто на користь позивача з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 101262,65 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, разом з тим, станом на дату звернення Позивача до суду з адміністративним позовом виконавчий лист від 07 вересня 2016 року є невиконаним.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року у справі № 804/2076/17 адміністративний позов ОСОБА_1 (код НОМЕР_1; АДРЕСА_1, 49000) до Державної казначейської служби України (; вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601) про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо несвоєчасного виконання виконавчого листа № 200/18502/14-ц, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 101262,65 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відсутність рішень про зупинення безспірного списання коштів та їх перерахування стягувачу, відсутність підтверджених Відповідачем періодів відкладення або зупинення виконання, поновлення виконання з дати набрання чинністю Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» при фактичному виконанні виконавчого документу 31 травня 2017 року, відсутність первинних відомостей про черговість виконання виконавчих документів, своєчасність їх виконання при отриманні бюджетних призначень, свідчать про неправомірність дій Відповідача щодо тривалого невиконання судового рішення. При цьому Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності невиплати коштів за виконавчим листом у період до 30 травня 2017 року. В той же час, порядок черговості виконання судових рішень визначає послідовність їх виконання в залежності від черговості їх надходження, однак, не створює для Відповідача додаткових строків виконання понад встановлений термін.

Відповідач Державна казначейська служба України, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року у справі № 804/2076/17 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції помилково було застосовано до спірних правовідносин приписи Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», адже розділом «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам» Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845, передбачено інший механізм виконання рішень про стягнення моральної шкоди з бюджету. Наголошено на тому, що чинне законодавство передбачає окремі механізми виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету та безпосередньо з конкретних юридичних осіб, зокрема, з державних органів. В той же час, законом не передбачено строку для виконання рішень суду про стягнення відшкодування моральної шкоди з державного бюджету. Зауважено, що питання виконання судових рішень за КПКВК 3504030 залежить від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, при цьому Відповідач не мав права перерахувати кошти Позивачу раніше, ніж будуть виконані рішення на користь стягувачів, які подали документи раніше за Позивача, адже в такому разі буде допущено порушення черговості, і як наслідок, порушення прав інших стягувачів.

Позивач відзив на апеляційну скаргу до суду не надав.

Представник Відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року у справі № 804/2076/17 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник Позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити останню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши учасників судового процесу, кожного окремо, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, у жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського суду м. Дніпропетровська із позовом, в якому посилався на те, що у жовтні 2010 року за заявою ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за фактом шахрайських дій. В ході обшуку, який був проведений 15 жовтня 2010 року на складі ТОВ «Дніпро-Будінвест» було вилучене належне йому майно, а саме будівельні матеріали. Проте, після припинення провадження по кримінальній справі, вилучене майно йому повернуто так і не було, а тому він, уточнивши заявлені вимоги, просив суд визнати такі дії (бездіяльність) відповідача протиправними та стягнути з держави на його користь суму завданої шкоди в розмірі 101262,65 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року у справі № 200/18502/14-ц у задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково;

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (ін НОМЕР_1) з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку 101262,65 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 21 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області в особі Голови ліквідаційної комісії Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби, третя особа ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання та витребувано цивільну справу.

Станом на 23 травня 2018 року відомості про рух касаційної скарги з Єдиного реєстру судових рішень не вбачаються.

З метою виконання рішення апеляційного суду Позивачу видано виконавчий лист (а.с.6), який було предявлено до виконання Державній виконавчій службі України.

10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 поштовим звязком звернувся до відповідача із листом, в якому просив пояснити невиконання рішення суду (а.с.7).

Листом від 20 жовтня 2016 року № 513/1243-17491 Державна казначейська служба України у відповідь на заяву Позивача повідомила, що відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та пункту 3 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі - Порядок), безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством, зокрема, за черговістю надходження таких рішень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на поточний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі - КПКВК 3504030) передбачено 18,09 млн. грн. Станом на 19.10.2016 року Казначейством за КПКВК 3504030 виконано судових рішень на загальну суму 9,3 млн. грн. Залишок коштів складає 8,79 млн. грн. При цьому, на виконанні у Казначействі знаходяться судові рішення на суму 23,55 млн. грн., які надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 Враховуючи необхідність додаткових коштів понад обсяг відповідних бюджетних призначень, на виконання пункту 39 Порядку, Казначейством листами від 08.09.2016 року та від 07.10.2016 року подано до Міністерства фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет на 2016 рік для здійснення видатків за КПКВК 3504030 або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету для забезпечення виконання рішень судів. До зазначених пропозицій включено інформацію про виконавчий лист суду. У випадку, якщо будуть внесені відповідні зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», питання виконання судового рішення розглянеться у поточному році з урахуванням черговості надходження судових рішень (а.с.8):

Державною казначейською службою України складено платіжне доручення №62 від 30 травня 2017 року, яким на рахунок отримувача ПАТ КБ «Приватбанк» 31 травня 2017 року було перераховано грошові кошти у розмірі 101262,65 грн. із призначенням платежу « 3504030; 2800;відш.мат.шк.;зг.в/л Бабушкін.р.с.м.Дніпро 29.07.2016 №200/18502/14-ц на кор. ОСОБА_1 р.417394 ІН НОМЕР_1» (а.с.38).

Визнання протиправними дій Відповідача щодо несвоєчасного виконання судового рішення та зобовязання негайно виконати останнє і було предметом судового розгляду.

Надаючи правову оцінку діям субєкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

За позицією Відповідача, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дії Державної казначейської служби України можуть бути визнані протиправними в частині порушення строку перерахування коштів при виконанні рішень, що підпадають під дію вказаного Закону, лише у разі, коли боржником є державний орган. Оскільки в даному випадку на користь Позивача підлягала стягненню матеріальна шкода з Державного бюджету України, виконання такої категорії рішень, на думку скаржника, здійснюється за окремою бюджетною програмою в порядку черговості надходження та на останню не поширюються приписи вказаного Закону щодо тримісячного строку такого виконання.

Стаття 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року (далі Порядок № 845) цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 3 Порядку № 845 визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

За приписами підпункту 2 пункту 35 Розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам» Порядку № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Пункт 36 Порядку № 845 визначає, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом пяти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету (пункт 38 Порядку № 845).

Відповідно до пункту 39 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

За приписами п. 48, 49 вказаного Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

У разі відсутності таких документів та відомостей, якщо боржником є державні підприємство, установа, організація або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, перерахування коштів здійснюється на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Строки перерахування коштів перериваються на період усунення обставин, визначених у пунктах 11, 13 та 49 цього Порядку.

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Таким чином, з аналізу вищенаведених правових норм слідує, що безспірне списання коштів державного бюджету дійсно здійснюється в порядку черговості та за наявності відповідних коштів, але в межах тримісячного строку (п.48 Порядку № 845).

З огляду на вказане колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що порядок черговості виконання судових рішень визначає послідовність їх виконання в залежності від черговості їх надходження, однак, не створює для Відповідача додаткових строків виконання понад встановлений термін.

Крім того, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).

Колегія суддів зазначає, що Позивач, отримавши рішення місцевого суду про стягнення на його користь матеріальної шкоди та предявивши це рішення до органу казначейської служби, мав «законні сподівання» на його безперешкодне та швидке виконання.

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов'язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Так, у справі «ОСОБА_4 проти України» (заява № 40450/04, п. п. 56 - 58 та 66 - 70) ЄСПЛ неодноразово постановляв, що у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

У п. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР зазначено, що "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов'язковою, і без укладання спеціальної угоди, юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції", а ст.ст. 13 і 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права" та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

У рішенні ЄСПЛ від 17 січня 2006 року по справі "Гордєєви і Гурбик проти України" (Заяви №№ 27370/03 і 30049/04) зазначено, що державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду. Таким чином, відмовою протягом декількох років здійснити необхідні заходи для виконання остаточних судових рішень державні органи України частково позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції її корисного ефекту. Цього достатньо для того, щоб Суд міг зробити висновок про те, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Отже, відповідно до правової позиції Європейського суду, в тому числі, рішення ЄСПЛ від 8 листопада 2005 року по справі "Кечко проти України" (Заява № 63134/00), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Враховуючи наведене, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, з огляду на тривалий термін виконання рішення суду про стягнення матеріальної шкоди на користь Позивача, колегія суддів апеляційного суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції стосовно наявності в діях Відповідача протиправної бездіяльності щодо несвоєчасного виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Доводи скаржника про недостатнє асигнування за бюджетною програмою КПКВК 3504030 не узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини.

Слід також зауважити, що Відповідачем не було надано жодних доказів щодо зупинення безспірного списання коштів та їх перерахування стягувачу, періодів відкладення або зупинення виконання, поновлення виконання з дати набрання чинністю Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» при фактичному виконанні виконавчого документу 31 травня 2017 року, а також відсутність первинних відомостей про черговість виконання виконавчих документів, своєчасність їх виконання при отриманні бюджетних призначень, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

З огляду на факт виконання рішення суду лише 31 травня 2017 року по виконавчому документу від 07 вересня 2016 року, та практику Європейського суду з прав людини з вказаного питання, колегія суддів апеляційного вважає, що в даному випадку тривалість виконання судового рішення була надмірною та свідчить про протиправну бездіяльність Відповідача.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що ним надано належні докази про направлення до Міністерства фінансів України листів із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України» у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030, оскільки адресовані Міністерству фінансів України з цього приводу листи, стосуються інших періодів і не є належними доказами своєчасного, протягом 10-денного терміну з дня надходження постанови суду щодо позивача, надання відповідачем пропозицій Мінфіну щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України».

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року у справі № 804/2076/17 необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року у справі № 804/2076/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 24 травня 2018 р.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов