Справа № 820/1752/18
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 р. № 820/1752/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання - Маргвелані І.Л.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, третя особа - Холодногірське ВП ГУНП в Харківській області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за роботу в нічний час за період з вересня 2015 року по вересень 2017 року, грошове забезпечення за понаднормовий час за період з вересня 2015 року до часу втрати чинності наказу МВС № 230 від 31.10.2016;

- виплату за роботу в понаднормовий час провести в порядку індексації відповідно до закону з розрахунку існуючих на теперішній час посадових окладів, а за роботу у нічний час в порядку Наказу МВС № 260 від 16.04.2016.

14 травня 2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача зазначив, що позивач під час проходження служби в поліції починаючи з грудня 2015 року знав про те, що за період часу з 08.09.2015 по 30.09.2017 йому не виплачувалось грошове забезпечення за службу понаднормово та доплата за службу в нічний час. Із позовом звернувся лише у квітні 2018 року, таким чином пропустив строк, визначений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав зазначене клопотання та просив залишити позовну заяву без розгляду.

Позивач заперечував проти залишення позовної заяви без розгляду.

Представник третьої особи підтримав клопотання відповідача та просив його задовольнити.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подане клопотання та матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є виплата грошового забезпечення за роботу в нічний час за період з вересня 2015 року по вересень 2017 року та грошове забезпечення за понаднормовий час за період з вересня 2015 року до часу втрати чинності наказу МВС № 230 від 31.10.2016.

Отже, предметом розгляду даної справи є вимоги щодо сплати грошового забезпечення.

Частиною 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, частиною 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно із частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, доплата за роботу в нічний час та у понаднормовий час додатковою заробітною платою, що входить до розрахунку грошового забезпечення, яке підлягає сплаті.

Статтею 233 КЗпП України визначено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із цим частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" №2 від 06.03.2008р., зокрема, при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскільки норми частини другої статті 233 КЗпП України є спеціальними, прямо встановлюють предмет (заробітна плата) судового захисту, то вони мають пріоритет над нормами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, які є загальними і з них не можна прямо зробити висновок стосовно строків звернення до суду для захисту права на грошове забезпечення.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків. Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій ст. 233 КЗпП, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на наведене, під час розгляду справ про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, грошового забезпечення застосовуються положення частини другої статті 233 КЗпП України, а не частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто строки звернення до суду у цій категорії справ не застосовуються.

З урахуванням вищенаведеного, предмету позову, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку, третя особа - Холодногірське ВП ГУНП в Харківській області - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 24 травня 2018 року.

Суддя Д.А. Волошин