Справа № 804/408/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року Справа № 804/408/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
10 січня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (а.с.5-7), у якому позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 у звязку з недотриманням позивачем вимог статей 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви (а.с.16).
19 січня 2018 року на виконання ухвали позивачем усунуто недоліки позовної заяви та надано до суду уточнений адміністративний позов з ідентичними позовними вимогами (а.с.20-25).
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне:
- зазначеною перевіркою згідно до вимог п. 122.1 ст. 122 ПК України, було встановлено порушення термінів сплати узгоджених сум податкових зобов'язань, а саме за періоди: 20.06.2014 р., де термін сплати 29.08.2014 р.; 20.07.2014 р., де термін сплати 29.08.2014 р.; 20.08.2014 р., де термін сплати 29.08.2014 р.; 20.09.2014 р., де термін сплати 12.12.2014 р.; 20.10.2014 р., де термін сплати 12.12.2014 р.; 20.11.2014 р., де термін сплати 13.02.2015 р.; 20.12.2014 р., де термін сплати 13.02.2015 р.; 20.01.2015 р., де термін сплати 01.04.2015 р.; 20.02.2015 р., де термін сплати 01.04.2015 р.; 20.03.2015 р., де термін сплати 13.05.2015 р.; 20.04.2015 р., де термін сплати 13.05.2015 р.; 20.05.2015 р., де термін сплати 03.08.2015 р.; 20.06.2015 р., де термін сплати 03.08.2015 р.;
- податковий орган у висновках прийшов до думки, що дані камеральної перевірки свідчать про те, що позивачем як ФОП під час проведення своєї підприємницької діяльності, яка з лютого 2017 р. була припинена, було несвоєчасно погашено податкові зобов'язання за червень-грудень 2014 р., січень 2015 р., лютий 2015 р., березень 2015 р., квітень 2015 р., травень 2015 р., червень 2015 р., липень 2015 р., листопад 2015 ., грудень 2015 р., січень 2016 р., лютий 2016 р., березень 2016 р., квітень 2016 р., травень 2016 р., червень 2016 р., через що у мене ОСОБА_3, виникає відповідальність як платника податку за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов'язань, передбачених п. 122.1 ст. 122 ПК України;
- із наведеного Акту від 29.11.2017 р. вбачається, що відносно позивача була проведена не камеральна перевірка, а документальна, а саме по питанням нібито несвоєчасності сплати податкових зобов'язань по єдиному податку з фізичних осіб, яка повинна проводитися на підставі відповідного наказу про проведення документальної невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку перевірки та місце її;
- з підстав того, що ОСОБА_3 не було отримано відповідного наказу податкового органу та письмового повідомлення щодо нібито порушення з мого боку податкових зобов'язань, дана перевірка є незаконна та крім того, із наведеного слідує, що податковий орган фактично провів відносно позивача документальну невиїзну перевірку, а не як зазначає камеральну перевірку;
- із протиправного та незаконного податкового повідомлення-рішення відповідача від 12.12.2017 р. № НОМЕР_2 не вбачається на скільки саме днів, позивач затримав сплату грошового зобов'язання єдиного податку, на що можна прийти до думки, що відповідач ухвалював безпідставне рішення без належних на те доказів того, що позивачем було порушено вимоги податкового законодавства, а саме строки сплати грошового зобов'язання;
- ОСОБА_3 під час здійснення своєї підприємницької діяльності, було своєчасно сплачено зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб, однак з підстав того, що його підприємницька діяльність була припинена у лютому 2017 р. та всі первинні документи по підприємницькій діяльності були знищені через незалежні від нього обставини, позивач не може надати відповідні докази щодо своєчасності сплати грошових зобов'язань перед відповідачем;
- позивач вважає, що висновки відповідача, які були ним встановлені в Акті перевірки від 29.11.2017 р. є не доведеними та такими, що не відповідають дійсності, а отже податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.12.2017 р. № НОМЕР_2 є протиправне та підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду у судовому засіданні 12 лютого 2018 року о 14 год. 00 хв. (а.с.2-3).
Відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.33), в якому зазначив таке:
- ГУ ДФС у Дніпропетровський області була проведена камеральна перевірка з питань своєчасності сплати ОСОБА_3 узгодженої суми податкового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб;
- камеральною перевіркою ОСОБА_3 встановлено порушення вимог п. 122 ст.122 Податкового Кодексу;
- згідно даних податкового органу у ОСОБА_3 є 8 банківських рахунків;
- підтвердження сплати податкових зобов'язань платника податку є платіжні доручення та виписки банку по особових рахунках платника податку;
- такі документи до матеріалів справи ОСОБА_3 щодо своєчасності сплати податкова зобов'язань по єдиному податку як доказ неправомірності винесеного податкового повідомлення-рішення долучені не були;
- при проведені Камеральної перевірки у податкового органу є відомості щодо надходження коштів згідно інтегрованої картки платника податку;
- ГУ ДФС у Дніпропетровській області під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
12 лютого 2018 року у судовому засіданні представники сторін підтримали вищенаведені правові позиції. У звязку з необхідністю надання сторонами додаткових доказів та позивачем відповіді на відзив судом на підставі положень частини другої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні було оголошено перерву до 02 березня 2018 року об 11 год. 00 хв.
02 березня 2018 року у судовому засіданні було оголошено перерву для надання відповідачем заперечень у справі до 07 березня 2018 року о 10 год. 30 хв. 07 березня 2018 року для надання позивачу часу ознайомитись із наданими відповідачем доказами у судовому засіданні судом було оголошено перерву до 12 березня о 11 год. 30 хв. 12 березня 2018 року відповідач у судове засідання не заявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, для надання додаткових доказів у судового засіданні судом оголошена перерва до 05 квітня 2018 року о 10 год. 00 хв. 05 квітня 2018 року у звязку з перебуванням судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Юхно І.В. на лікарняному адміністративна справа №804/408/18 знята з розгляду та призначена на 18 квітня 2018 року об 11 год. 00 хв.
18 квітня 2018 року позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Відповідач правом на надання заперечень не скористався.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
З акту перевірки вбачається, що ОСОБА_3 як фізична особа-підприємець з 25 квітня 2007 року взятий на облік в Державній податковій інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та з 01 січня 2012 року зареєстрований як платник єдиного податку 2 групи.
Під час проведення зазначеної перевірки контролюючим органом було встановлено порушення ОСОБА_3 термінів сплати узгоджених сум податкових зобовязань з єдиного податку, а саме:
- податковий період: червень 2014 року граничний термін сплати: 20.06.2014 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 29.08.2014 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: липень 2014 року граничний термін сплати: 20.07.2014 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 29.08.2014 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: серпень 2014 року граничний термін сплати: 20.08.2014 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 29.08.2014 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: вересень 2014 року граничний термін сплати: 20.09.2014 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 12.12.2014 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: жовтень 2014 року граничний термін сплати: 20.10.2014 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 12.12.2014 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: листопад 2014 року граничний термін сплати: 20.11.2014 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 13.02.2015 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: грудень 2014 року граничний термін сплати: 20.12.2014 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 13.02.2015 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: січень 2015 року граничний термін сплати: 20.01.2015 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 01.04.2015 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: лютий 2015 року граничний термін сплати: 20.02.2015 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 01.04.2015 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: березень 2015 року граничний термін сплати: 20.03.2015 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 13.05.2015 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: квітень 2015 року граничний термін сплати: 20.04.2015 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 13.05.2015 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: травень 2015 року граничний термін сплати: 20.05.2015 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 03.08.2015 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: червень 2015 року граничний термін сплати: 20.06.2015 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: 03.08.2015 року сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: липень 2015 року граничний термін сплати: 20.07.2015 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: не сплачено сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: серпень 2015 року граничний термін сплати: 20.08.2015 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: не сплачено сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: листопада 2015 року граничний термін сплати: 20.11.2015 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: не сплачено сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: грудень 2015 року граничний термін сплати: 20.12.2015 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: не сплачено сума єдиного податку: 243,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 121,80 грн.;
- податковий період: січень 2016 року граничний термін сплати: 20.01.2016 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: не сплачено сума єдиного податку: 275,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 137,80 грн.;
- податковий період: лютий 2016 року граничний термін сплати: 20.02.2016 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: не сплачено сума єдиного податку: 275,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 137,80 грн.;
- податковий період: березень 2016 року граничний термін сплати: 20.03.2016 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: не сплачено сума єдиного податку: 275,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 137,80 грн.;
- податковий період: квітень 2016 року граничний термін сплати: 20.04.2016 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: не сплачено сума єдиного податку: 275,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 137,80 грн.;
- податковий період: травень 2016 року граничний термін сплати: 20.05.2016 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: не сплачено сума єдиного податку: 275,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 137,80 грн.;
- податковий період: червень 2016 року граничний термін сплати: 20.06.2016 року фактична дата сплати (несплати) згідно інтегрованої картки платника: не сплачено сума єдиного податку: 275,60 грн. 50% ставки єдиного податку: 137,80 грн.
У висновках вказаного акту податковий орган дійшов висновку, що дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасне погашення ОСОБА_3 узгоджених сум податкових зобовязань по єдиному податку з фізичних осіб за червень-грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень, 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015, червень 2015 року, липень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень, 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016, червень 2016 року. Відповідальність платника за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобовязань передбачена пунктом 122.1 статті 122 Податкового кодексу України.
Як додаток до акту перевірки контролюючим органом також наданий розрахунок штрафу за порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобовязання по єдиному податку з фізичних осіб ОСОБА_3. (а.с.76-77).
Примірник зазначеного акту було отримано позивачем 01 грудня 2017 року, про що свідчить його особистий підпис на акті перевірки.
Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся із позовом до суду
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) субєктів владних повноважень, суд зобовязаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Згідно з положеннями статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пунктів 36.1-36.3 статті 36 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 97.3 статті 97 Податкового кодексу України передбачено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобовязань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.
Згідно з підпунктом 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України передбачено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
За приписами підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: друга група фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.
Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи.
Відповідно до пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. У разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 296.2. ст.296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу
Приписами пункту 75.1 ст. 75 Податкового кодексу (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відтак, об'єктом перевірки за положеннями цього підпункту може бути серед іншого своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах. Саме аналізуючи дані оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування податковий орган встановив порушення несвоєчасне погашення позивачем узгоджених сум податкових зобовязань по єдиному податку фізичних осіб, що і стало підставою для застосування штрафу.
Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості які призвели до заниження або завищення податкового зобов'язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють у тому числі дані щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що камеральною перевіркою, в розумінні підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час проведення перевірки), охоплюються питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання. Виявлення податковим органом цього порушення не потребує наявності будь-яких документів платника податку, достатніми є дані оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (інтегрованої картки платника, тощо), дані податкових декларацій.
Посилання позивача (а.с. 96) на здійснення платежів в повному обсязі та у встановлені строки спростовуються даними інтегрованої картки. В доказ своєчасності сплати у встановленому розмірі позивачем додатково були надані копії квитанцій, котрі у нього збереглися. Сплата за наданими квитанціями в повному обсязі відображена в інтегрованій картці платника. Крім того, з інтегрованої картки вбачається, що сплата єдиного внеску була здійснена позивачем невчасно, не в повному обсязі та нараховувалась пеня, тобто узгоджені суми зобовязання не здійснювались ним відповідно до вимог чинного законодавства.
Щодо аргументів позивача, що відповідач незаконно самостійно перераховував сплачені позивачем кошти на єдиний податок з фізичних осіб в рахунок податкового боргу, про існування якого позивачу було невідомо (а.с. 98), суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Пунктом 131.2 статті 131 Податкового кодексу України передбачено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Таким чином, суд зазначає, що вищенаведеними нормами спростовуються зазначені аргументи позивача.
Положеннями пункту 122.1 статті 122 Податкового кодексу України передбачено, що несплата (неперерахування) фізичною особою платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.
Разом з тим, досліджуючи правомірність застосування штрафної санкції, суд зазначає, що пунктом 113.1 статті 113 Податкового кодексу України визначено, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.
Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу (пункт 114.1 статті 114 Податкового кодексу України).
Так, згідно пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Відповідно до пункту 102.2 зазначеної статті грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо:
102.2.1. податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано;
102.2.2. посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.
Крім того, суд вважає за необхідне врахувати приписи статті 76 Податкового кодексу України, відповідно до яких камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Отже, здійснюючи камеральну перевірку 29 листопада 2017 року ОСОБА_3 з питання своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобовязань по єдиному податку з фізичних осіб за червень-листопад 2014 року, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області порушено вимоги статті 76 Податкового кодексу України щодо терміну проведення такої перевірки, оскільки минув строк давності, визначений наведеною статтею.
На підставі викладеного, проведення Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області камеральної перевірки ОСОБА_3 з питання своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобовязань по єдиному податку з фізичних осіб за період червень-листопад 2014 року є протиправним.
Суд вказує, що з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, камеральних. Лише їх дотримання може бути належною підставою для вчинення дій з проведення такої. Зокрема, невиконання вимог статті 76 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Також, суд наголошує, що згідно пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України якщо протягом строку, визначеного наведеною статтею, контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України передбачено, зокрема що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.
До матеріалів справи позивачем надано копії квитанції про сплату ним єдиного податку з фізичних осіб від 12 грудня 2014 року №1-315к у сумі 500,00 грн., від 13 лютого 2015 року (номер квитанції не вбачається з наданої до матеріалів копії) у сумі 500,00 грн., від 01 квітня 2015 року у сумі 500,00 грн. (а.с.72-73).
З аналізу даних акту перевірки та наведених доказів сплати позивачем єдиного внеску вбачається, що ОСОБА_3 порушено терміни сплати узгоджених сум податкових зобовязань з єдиного податку за період грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень, 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень, 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, червень 2016 року.
Отже, суд приходить до висновку, податковим органом за затримку сплати грошового зобовязання з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 4 089,60 грн. за період грудень 2014 року, січень 2015 року, лютий 2015 року, березень, 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015, червень 2015 року, липень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень, 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016, червень 2016 року до ОСОБА_3 правомірно застосовано штраф у розмірі 50% ставки єдиного податку у розмірі 2044,80 грн.
Посилання позивача про недотримання відповідачем процедури проведення перевірки в частині неприйняття контролюючим органом за результатами розгляду заперечень на акт перевірки від 11 грудня 2017 року вих.№1012НК/2017 (а.с.10-11) не приймаються судом до уваги, оскільки до матеріалів позивачем надано лише чек (а.с.12) про ним направлення 12 грудня 2017 року на адресу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області листа, проте не надано ні опису вкладення, ні рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Тобто, суд зазначає, що позивач не надав до суду належних доказів направлення та отримання заперечень на акт перевірки контролюючим органом.
У відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині зобовязання ОСОБА_3 зобовязано сплатити штраф у розмірі 50% ставки єдиного податку у розмірі 730,80 грн. за затримку сплати грошового зобовязання з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 1 461,60 грн. за період червень-листопад 2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Отже, викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, судовий збір у розмірі 160,00 грн., сплачений ОСОБА_3 при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 03 січня 2018 року №0.0.928729390.1, підлягає стягненню з Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 160,00 грн. (сто шістдесят гривень нуль копійок).
Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складений 23 квітня 2018 року.
Суддя ОСОБА_1