Справа № 826/3158/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 травня 2018 року № 826/3158/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., при секретарі судового засідання Морозовій Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Прокуратури Київської області Прокурора Київської області Чібісова Дмитра Олеговича
провизнання протиправними та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідачів - Гриб Н.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1) з адміністративним позовом до Прокуратури Київської області (далі також - відповідач 1 або Прокуратура), Прокурора Київської області Чібісова Дмитра Олеговича (далі також - відповідач 2 або Прокурор), в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу прокурора Київської області від 22 грудня 2017 № 1285к про зниження на 30 % середньовизначеного розміру премії ОСОБА_1 за грудень 2017 року.

2. Зобов'язати Прокуратуру Київської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати та інших виплат, з урахуванням премії за грудень 2017 року у розмірі місячного фонду преміювання за грудень 2017 року, що не були враховані та не були виплачені внаслідок дії пункту 6 наказу прокурора Київської області від 22 грудня 2017 № 1285к у частині зменшення ОСОБА_1 розміру премії на 30%.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Прокурора Київської області від 25 січня 2018 № 17-к про скасування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи ОСОБА_1 з 25 січня 2018 року.

4. Зобов'язати Прокуратуру Київської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати та інших виплат, з урахуванням надбавки за високі досягнення у праці або особливо важливої роботи, що не була врахована та не була виплачена внаслідок дії наказу прокурора Київської області від 25 січня 2018 № 17к у частині скасування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, з моменту її припинення - з 25 січня 2018 року.

5. Визнати протиправною бездіяльність Прокурора Київської області Чібісова Д.О. щодо не надання ОСОБА_1 частини невикористаної щорічної відпустки з 15 лютого 2018 року по 16 березня 2018 року.

6. Зобов'язати Прокурора Київської області Чібісова Д.О. розглянути заяву ОСОБА_1 вх. № 17/2/2-24вн-18 від 08.02.2018 про надання йому відпустки та надати частину невикористаної відпустку з 15 лютого 2018 року по 16 березня 2018 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, врахувавши перебування ОСОБА_1 на лікарняному з 15 лютого 2018 року.

7. Зобов'язати Прокуратуру Київської області внести відомості в табель обліку робочого часу за січень 2018 року як про відпрацьовані ОСОБА_1 робочі дні (години) 9 січня 2018 року та 19 січня 2018 року.

8. Зобов'язати Прокуратуру Київської області здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат з урахуванням відпрацьованих ОСОБА_1 робочих днів (годин) 9 січня 2018 року та 19 січня 2018 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем 2 всупереч норм діючого законодавства, без достатніх на те правових підстав, порушуючи права та законні інтереси позивача, були прийняті спірні накази (пункти), отже такі накази підлягають скасуванню.

Представник відповідачів у відзиві до позову просив відмовити позивачу в його задоволені з підстав законності дій відповідачів вимогам Законів України «Про прокуратур», «Про оплату праці» та Кодексу законів про працю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їхніх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачаєтеся з матеріалів справи, позивач з 24.02.2016 обіймав посаду начальника другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури в прокуратурі Київської області.

Наказом Прокурора від 13.04.2016 № 284к позивача призначено на адміністративну посаду - начальника другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Київської області.

Згідно з наказом Генерального прокурора України від 31.07.2017 № 75 ш у структурі та штатному розписі прокуратури Київської області ліквідовано слідче управління і управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури, утворено управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва.

Пунктом 6 наказу Прокурора від 22.12.2017 № 1285к, за неналежне виконання службових обов'язків, порушення виконавської дисципліни позивачу знижено на 30 % середньовизначений розмір премії за грудень 2017 року.

Згідно з доводами позивача, підставою для зниження йому премії стало рішення оперативної наради, яка відбулася 18.12.2017 під головуванням Прокурора щодо обговорення листа керівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України від 10.11.2017 № 25/2-349вих-17 щодо проведення службового розслідування по факту втрати матеріалів кримінального провадження № 0001195 від 10.10.20140, і на якій було ініційоване питання про матеріальну відповідальність ОСОБА_1 за допущені порушення вимог Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, неналежний контроль за станом діловодства у очолюваному на той час відділі (пункт 2 рішення). У той же час, на вказану нараду позивач не запрошувався.

Не погоджуючись з винесеним наказом, 28.12.2017 позивач направив до Генерального прокурора України звернення щодо безпідставного та необґрунтованого застосування відносно нього заходів матеріального впливу як «за неналежне виконання службових обов'язків, порушення виконавської дисципліни», посилаючись на те, що службовим розслідуванням не підтверджено факт втрати матеріалів кримінального провадження від 10.10.2014, про що складено висновок, затверджений прокурором Київської області. Жодних порушень з боку позивача службовим розслідуванням не встановлено.

За результатами вивчення зазначеного висновку, керівником Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України на адресу прокурора Київської області направлено лист від 10.11.2017 № 25/2-349вих-17, в якому зазначено, що службове розслідування було призначено безпідставно, у зв'язку з тим, що матеріали кримінального провадження не були втрачені, а були передані до архіву. Також, у вказаному листі зазначено, що службове розслідування по факту втрати матеріалів кримінального провадження призначено безпідставно, що призвело до неефективного використання робочого часу працівників прокуратури - членів комісії та, як наслідок, зайвих витрат бюджетних коштів, і повинно було стати предметом оперативної наради у прокурора Київської області.

Окрім того, за результатами розгляду звернення позивача до Генеральної прокуратури України, наведені ним доводи щодо прийняття керівником регіональної прокуратури рішення про виплату премії у меншому розмірі без урахування висновку службового розслідування знайшли своє підтвердження у листі начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратур України № 11-23507-18 від 25.01.2018.

Більше того, Генеральною прокуратурою України було направлено Прокурору відповідний лист з пропозицією приведення пункту 6 наказу від 22.12.2017 № 1285к у відповідність до вимог Положення про преміювання працівників органів прокуратури.

Проте, оскільки відповідний пункт спірного наказу до цього часу Прокурором не скасований та не приведений у відповідність до вимог Положення про преміювання працівників органів прокуратури, відповідно, позивач вважає, що такий пункт спірного наказу підлягає скасуванню в судовому порядку.

Також, наказом Прокурора № 17к від 25.01.2017 позивачу скасовано з 25.01.2018 надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, у той час, як надбавка встановлювалася позивачу при призначенні його на посаду в розмірі 70% посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років.

Вважаючи такий наказ відповідача протиправним, з огляду на відсутність підстав для скасування надбавки та порушення процедури її перегляду, позивач заявив вимогу про скасування наказу № 17к від 25.01.2017.

Окрім зазначеного, з матеріалів справи вбачається, що позивач 29.01.2018 звернувся до Прокуратури зі заявою про надання йому частини невикористаної відпустки тривалістю 30 календарних днів з 5 лютого по 6 березня 2018 року, та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Проте відпустка з незрозумілих причин йому надана не була. У зв'язку зі зазначеним, 08.02.2018 позивач повторно подав заяву про надання частини невикористаної відпустки тривалістю 30 календарних днів з 15 лютого по 16 березня 2018 року, та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Також 15.02.2018 позивач звернувся з заявою про надання йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, надання якої передбачено статтею 83 Закону Уукраїни «Про прокуратуру» незалежно від надання чи ненадання відпустки, проте результатів розгляду такої заяви також не отримав.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача 2 щодо ненадання йому частини невикористаної щорічної відпустки та невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань протиправною, позивач заявив в адміністративному позові, що є предметом даного розгляду, відповідну вимогу.

Також, щодо інших заявлених вимог позивач зазначає, що начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Київської області 28.01.2018 року подано до відділу фінансування та бухгалтерського обліку табель обліку робочого часу, який є офіційним документом для нарахування заробітної плати, за січень 2018 року з відмітками про відсутність позивача на роботі 09.01.2018 та 19.01.2018. Разом з тим, через відділ документального забезпечення 29.01.2018 позивачем було подано заяву № 71вн-17, в якій він повідомив про свою присутність на роботі 09.01.2018 та 19.01.2018 та просив внести відповідні зміни до табелю, або повідомити його про причини не внесення таких змін. Проте, відповідні зміни до табелю обліку робочого часу за січень 2018 року внесені не були, у зв'язку з чим позивачу не нараховано за ці дні заробітну плату та, у тому числі, стало підставою для оскарження в межах жданої справи.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам та поясненням представників сторін, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною другою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуваннях усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі також - Закон № 1697-VII).

Так, у відповідності до частин першої та другої статті 81 Закону № 1697-VII, заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505 (далі також - Постанова № 505), керівникам органів прокуратури, у межах затвердженого фонду оплати праці, надано право здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Разом з тим, Положенням про преміювання працівників органів прокуратури України, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 09.08.2017 № 234 (далі також - Положення) визначено конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників.

Так, відповідно до пункту 2 Положення преміювання працівників Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих прокуратур, Національної академії прокуратури України та членів Комісії здійснюється щомісяця пропорційно до відпрацьованого часу в межах фонду преміювання, затвердженого в кошторисах, та економії фонду оплати праці.

Розмір премій визначається відповідно до об'єктивної оцінки роботи працівника, члена Комісії та їх особистого внеску в загальні результати роботи у відсотках до посадового окладу або місячної заробітної плати працівника (крім доплат за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та за виконання обов'язків тимчасово відсутнього керівника) і члена Комісії (пункт 4 Положення).

У разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни премія виплачується в меншому розмірі або не виплачується взагалі (пункт 6 Положення).

Загальними критеріями оцінки роботи працівників є: сумлінне виконання службових обов'язків; своєчасне та якісне виконання завдань і доручень керівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; дотримання трудової дисципліни.

Тобто, преміювання працівників органів прокуратури у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни працівником органу прокуратури, може реалізовуватись керівником у формі виплати премії у меншому розмірі або її невиплати взагалі.

Разом з тим, при вирішенні спорів про виплату премій необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

У свою чергу, Положенням чітко визначені умови за яких передбачено виплата премії працівникам в меншому розмірі, а саме: у разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни.

Судом встановлено, що матеріалами справи не підтверджується наявність встановлених фактів несвоєчасного або неякісного виконання завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни позивачем, отже у відповідача 2 були відсутні правові підстави для прийняття спірного пункту 6 наказу від 22.12.2017 № 1285к про зниження на 30 % середньовизначеного розміру премії ОСОБА_1 за грудень 2017 року, отже такий пункт зазначеного наказу підлягає скасуванню, а нарахована за відповідний період заробітна плата - перерахунку.

Окрім того, відповідно до підпункту 1 пункту 2 Постанови № 505, керівникам органів прокуратури надано право, у межах затвердженого фонду оплати праці, установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, зокрема, прокурорам та слідчим органів прокуратури, а також іншим працівникам прокуратури, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи) - у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин (ранг державного службовця) та вислугу років.

У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується.

Аналогічні положення містяться у Положенні про порядок встановлення і виплати надбавок та доплат до посадових окладів працівників прокуратури України, затвердженому наказом Генерального прокурора України № 85 від 18.06.2015.

Вказаним Положенням передбачено, що при обчисленні розміру надбавки повинні бути враховані: функціональне навантаження та особистий внесок працівника у загальні результати роботи; термін перебування на займаній посаді; стан дотримання службової та трудової дисципліни; своєчасність і якість виконання завдань та особливих доручень; інтенсивність та напруженість у роботі; рівень ініціативності і творчого підходу до виконання службових обов'язків; складність виконуваної роботи; участь у нормотворчій діяльності. Отже, вказана надбавка призначається керівником прокуратури виходячи з реальних результатів роботи працівника та зазначених вище показників.

Пунктом 2.8 Положення врегульовано порядок встановлення та перегляду надбавок.

Зокрема, надбавка встановлюється та виплачується на підставі, у т.ч. наказів прокурорів обласного рівня, яким пропозиції щодо встановлення надбавок працівникам подаються, у т.ч. прокурорами міст, районів, міжрайонними та прирівняними до них прокурорами щодо підпорядкованим їм працівникам.

Прокурорам обласного рівня пропозиції про встановлення надбавок стосовно керівників структурних підрозділів (яким являється позивач) подаються заступниками прокурорів області. Пропозиції щодо перегляду надбавок подаються відповідними керівниками у порядку, визначеному при встановленні надбавок.

У разі систематичного несвоєчасного виконання працівниками завдань, погіршення якості їх роботи і допущення порушень трудової дисципліни надбавка скасовується або її розмір зменшується на підставі наказів Генерального прокурора України, прокурорів обласного рівня.

З огляду на зазначене, суд критично оцінює доводи відповідача стосовно підстав ненадання позивачу надбавки з огляду на те, що зазначене право пов'язується не з бажанням керівника на свій розсуд установлювати, скасовувати чи знімати надбавки, а пов'язується з певними обставинами, визначеними чинними нормативними актами. При цьому, надбавка за високі досягнення у праці скасовується або розмір її зменшується лише у випадках несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни. Окрім того, оскільки надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи є структурним елементом заробітної плати прокурора, то при зменшенні її розміру чи її скасуванні керівник зобов'язаний зазначити у відповідному наказі обставини, які б давали підстави для застосування такого зменшення розміру надбавки чи її скасування. В той же час, відповідні обставини у спірному наказі відповідача 2 від 25.01.2017 № 17к зазначені не були.

Більше того, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження обставин систематичного несвоєчасного виконання позивачем завдань, погіршення якості його роботи і допущення порушень трудової дисципліни.

Також, відповідачем не спростовано доводи позивача щодо порушення процедури перегляду надбавки, визначеної пунктом 2.8 Положення про порядок встановлення і виплати надбавок та доплат до посадових окладів працівників прокуратури України.

Порушення принципу правомірності рішення (наказу) суб'єкта владних повноважень, є підставою для визнання цього рішення (наказу) протиправним та таким, яке підлягає скасуванню.

Таким чином, оскільки матеріалами справи не підтверджується наявність встановлених фактів систематичного несвоєчасного виконання позивачем завдань, погіршення якості його роботи і допущення порушень трудової дисципліни, отже у відповідача 2 були відсутні правові підстави для прийняття спірного наказу від 25.01.2017 № 17к про скасування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи ОСОБА_1 з 25 січня 2018 року, отже такий наказ підлягає скасуванню, а нарахована за відповідний період заробітна плата перерахунку.

Відносно вимог позивача щодо ненадання йому частини невикористаної щорічної відпустки та невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Згідно з частиною п'ятою статті 10 зазначеного Закону, право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві.

Аналогічні вимоги закріплені статтею 79 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України).

Статтею 82 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. Прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом. Для виконання невідкладних і непередбачуваних завдань прокурори можуть бути відкликані з щорічної основної чи додаткової оплачуваної відпустки. Частина невикористаної відпустки надається прокурорам у будь-який час відповідного року чи приєднується до відпустки в наступному році з відповідним відшкодуванням непередбачуваних витрат у зв'язку з відкликанням із відпустки.

При цьому, відповідно до статті 41 Закону України «Про прокуратуру» після звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посад і до моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів.

З аналізу положень спеціального законодавства та законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вбачається, що у наданні відпустки не може бути відмовлено, крім випадків, якщо праців ник безперервно відпра цював на підприємстві менше 6 місяців. У такому випадку її тривалість ви значається пропорційно до відпрацьованого часу.

Також, суд зазначає, що людина не може бути позбавлена її конституційних прав, у тому числі встановленого статтею 45 Конституції України права на відпочинок. Право особи на відпочинок встановлено також статтею 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права та статтею 24 Загальної декларації прав людини.

Отже, у разі наявності у позивача права на отримання частини невикористаної відпустки йому не може бути відмовлено у її наданні, за умови дотримання ним порядку реалізації такого права.

Як вбачається із встановлених судом фактичних обставин справи, на час подання позивачем заяв про надання відпустки він працював в прокуратурі Київської області, безперервний строк, який перевищує 6 місяців, а тому згідно зі статтею 45 Конституції України, статтею 2, частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про відпустки», частиною першою статті 79 КЗпП, статтею 82 Закону України «Про прокуратуру» позивач мав право на відпустку повної тривалості (30 календарних днів).

Окрім того, матеріалами справи підтверджується виконання позивачем вимог щодо своєчасного подання та належного оформлення заяв про надання частини невикористаної відпустки.

Разом з тим, відповідач 2, як керівник регіональної прокуратури, всупереч вищенаведених норм законів, безпідставно не надав позивачу відпустку, чим порушив його право на відпочинок та, відповідно, на отримання належних сум матеріальної допомоги, з урахуванням подання заяви про надання частини невикористаної відпустки з 15.02.2018 тривалістю 30 календарних днів. Заперечення представника відповідачів не спростовують вищенаведених обставин і не доводять правомірність ненадання позивачу частини невикористаної відпустки згідно поданих ним заяв (15 лютого по 16 березня 2018 року).

Таким чином, враховуючи, що обставини ненадання частини невикористаної відпустки тривалістю 30 календарних днів, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, і відповідачі не спростовували доводів позивача і наданих ним доказів та не довели правомірності своїх дій, а також, беручи до уваги, що питання надання відпустки працівникам вирішується керівником регіональної прокуратури, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги про визнання протиправної бездіяльності відповідача 2.

Щодо вимог позивача про внесення даних до табелю обліку робочого часу та здійснення нарахування заробітної плати за відповідний період, суд зазначає наступне.

Начальником відділу роботи з кадрами Прокуратури 28.01.2018 подано до відділу фінансування та бухгалтерського обліку табель обліку робочого часу за січень 2018 року, який є офіційним документом для нарахування заробітної плати, з відмітками про відсутність позивача на роботі 09.01.2018 та 19.01.2018.

Разом з тим, 29.01.2018 через відділ документального забезпечення позивачем було подано заяву № 71вн-17, в якій він повідомив про свою присутність на роботі 09.01.2018 та 19.01.2018 та просив внести відповідні зміни до табелю або повідомити його про причини не внесення таких змін. Проте, відповідні зміни до табелю обліку робочого часу за січень 2018 року не внесені, у зв'язку з чим позивачу не нараховано за ці дні заробітну плату.

Звертаючись до суду з вимогою про зобов'язання відповідача 1 внести відомості в табель обліку робочого часу за січень 2018 року, позивач посилається на те, що саме за його заявою від 29.01.2018 із підписами прокурорсько-слідчих працівників, які підтвердили його присутність на роботі, була проведена перевірка даних фактів, а до цього жодних перевірок щодо перебування чи відсутності позивача на роботі не проводилось. Копію відповіді на заяву від 29.01.2018, датовану 01.03.2018 позивач отримав в квітні 2018 року, що підтверджується датою відправлення, зазначеною на конверті (02.04.2018), в якій зазначено, що перевірку проведено за зверненням позивача та встановлено факт його відсутності на роботі протягом тривалої частини робочого часу 09.01.2018 та 19.01.2018 та запропоновано зазначити причини цієї відсутності. Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем 1 складені акти про відсутність позивача в приміщенні прокуратури Київської області 09.01.2018 та 19.01.2018, на підставі яких в табель обліку робочого часу за січень 2018 року внесені відомості про відсутність позивача на роботі 09.01.2018 та 19.01.2018.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державну службу», державні службовці мають право, серед іншого, на проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Згідно з частиною першою статті 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При цьому, позивач у своїх поясненнях та позовній заяві вказує, що він у встановленому порядку про призначення та проведення службової перевірки щодо його відсутності на роботі 09.01.2018 та 19.01.2018 не повідомлявся, письмових пояснень від нього не вимагалося, належної перевірки його присутності на роботі у ці дні не проводилося, прокурорсько-слідчі працівники, які могли підтвердили його присутність на роботі, не опитувалися.

Також позивач вказував, що з 31 липня 2017 року до 26 січня 2018 року йому, в порушення вимог статті 91 Закону України «Про прокуратуру» та статті 29 КЗпП України, не було організовано належних умов праці, зокрема, не визначено конкретне робоче місце, про що свідчить наказ прокурора Київської області від 26.01.2018 № 18к про тимчасове визначення ОСОБА_1 робочого місця та організацію належних умов праці. При цьому, з 31.07.2017 позивач перебував в різних кабінетах прокуратури області.

Наведені пояснення та доводи позивача, відповідачами належними та допустимими доказами не спростовуються.

Разом з тим, відповідно до статей 73, 74, 76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачами у встановленому законодавством порядку належними й допустимими доказами не доведено факту відсутності позивача на роботі 09.01.2018 та 19.01.2018 та проведення належного службового розслідування з цього приводу, зокрема, із зазначенням конкретного часу відсутності позивача на роботі, його письмових пояснень з цього приводу або відмови від надання таких пояснень, а також своєчасного повідомлення позивача про проведення відносно нього такої перевірки.

Таким чином, вимоги позивача про внесення даних до табелю обліку робочого часу та здійснення нарахування заробітної плати за відповідний період суд вважає обґрунтованими.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи, надані сторонами докази та пояснення їхніх представників, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, відповідачі належним чином не виконали обов'язку щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодування або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу прокурора Київської області від 22 грудня 2017 № 1285к про зниження на 30 % середньовизначеного розміру премії ОСОБА_1 за грудень 2017 року.

3. Зобов'язати Прокуратуру Київської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати та інших виплат, з урахуванням премії за грудень 2017 року у розмірі місячного фонду преміювання за грудень 2017 року, що не були враховані та не були виплачені внаслідок дії пункту 6 наказу прокурора Київської області від 22 грудня 2017 № 1285к у частині зменшення ОСОБА_1 розміру премії на 30%.

4. Визнати протиправним та скасувати наказ Прокурора Київської області від 25 січня 2018 № 17-к про скасування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи ОСОБА_1 з 25 січня 2018 року.

5. Зобов'язати Прокуратуру Київської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати та інших виплат, з урахуванням надбавки за високі досягнення у праці або особливо важливої роботи, що не була врахована та не була виплачена внаслідок дії наказу прокурора Київської області від 25 січня 2018 № 17к у частині скасування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, з моменту її припинення - з 25 січня 2018 року.

6. Визнати протиправною бездіяльність Прокурора Київської області Чібісова Д.О. щодо не надання ОСОБА_1 частини невикористаної щорічної відпустки з 15 лютого 2018 року по 16 березня 2018 року.

7. Зобов'язати Прокурора Київської області Чібісова Д.О. розглянути заяву ОСОБА_1 вх. № 17/2/2-24вн-18 від 08.02.2018 про надання йому відпустки та надати частину невикористаної відпустку з 15 лютого 2018 року по 16 березня 2018 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, врахувавши перебування ОСОБА_1 на лікарняному з 15 лютого 2018 року.

8. Зобов'язати Прокуратуру Київської області внести відомості в табель обліку робочого часу за січень 2018 року як про відпрацьовані ОСОБА_1 робочі дні (години) 9 січня 2018 року та 19 січня 2018 року.

9. Зобов'язати Прокуратуру Київської області здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат з урахуванням відпрацьованих ОСОБА_1 робочих днів (годин) 9 січня 2018 року та 19 січня 2018 року.

10. Стягнути судові витрати в сумі 3524,00 грн. (три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні 00 копійок) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 02099, АДРЕСА_1) шляхом їх безспірного списання з рахунків Прокуратури Київської області (ідентифікаційний , адреса: 01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2) за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 29.05.2018

Суддя П.О. Григорович