Справа № 808/1336/18
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 травня 2018 року (17 год. 00 хв.)Справа № 808/1336/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

при секретарі судового засідання Стратулат С.В.,

за участю:

представника відповідачів - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Прокурора Запорізької області Романова В.П. (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а), Прокуратури Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі - позивач) до Прокурора Запорізької області Романова В.П. (далі - відповідач 1), Прокуратури Запорізької області (далі - відповідач 2), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ № 189к від 27.03.2018;

стягнути з відповідача 2 на користь позивача кошти у розмірі 8607,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ від 27.03.2018 № 189к є незаконним та таким, що порушує конституційні права позивача, у зв'язку із чим підлягає скасуванню. Зокрема позивач зазначає, що оскаржуваний наказ ґрунтується на рапорті заступника прокурора області - начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді Юрченка Ю.С. від 12.03.2018, в якому зазначено про неявку ОСОБА_2 на міжвідомчу нараду правоохоронних органів та інших суб'єктів протидії злочинності «Про стан протидії злочинам проти довкілля». Викладені у рапорті обставини, які стали підставою для депреміювання позивача не відповідають дійсності, оскільки про дату міжвідомчої наради належним чином позивач повідомлена не була, більш того бути присутньою на нараді ОСОБА_2 не мала можливості, оскільки 02.03.2018 в прокуратурі області працювала комісія Генеральної прокуратури України, у складі якої був присутній заступник начальника управління захисту інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України ОСОБА_4, якому доручено дослідити питання стану організації роботи з представництва у прокуратурі Запорізької області, та на виконання вказівки заступника начальника управління ОСОБА_5 саме позивач була відповідальна за сприяння в роботі ОСОБА_4 Крім того, позивач зауважує, що фактів несвоєчасного або неякісного виконання завдань, погіршення ефективності роботи у березні 2018 року у відділі який очолює ОСОБА_2 встановлено не було, про що свідчить також той факт, що жодному із працівників відділу не було зменшено премію за березень 2018 року. Порушення трудової дисципліни також не мало місця, у зв'язку із чим, оскаржуваний наказ ґрунтується на немотивованому рапорті, а відтак підлягає скасуванню як протиправний. З урахуванням вищезазначеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.04.2018 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 14.05.2018 об 11:00.

14.05.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 18.05.2018 о 12:00.

18.05.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 25.05.2018 о 16:00.

25.05.2018 позивач у судове засідання не прибула, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, у зв'язку з чим, відповідно до частини 1 статті 205 КАС України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, про що подав відзив на позовну заяву (вх. № 13925 від 03.05.2018) та заперечення на відповідь на відзив (вх. № 15458 від 18.05.2018), відповідно до яких вказує, що оскаржуваний наказ від 27.03.2018 № 189к видано з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 19.08.2017 № 234, а відтак підстави для його скасування відсутні. Крім того, звертає увагу, що преміювання працівників органів прокуратури є дискреційними повноваженнями керівника регіональної прокуратури, яке він реалізує на власний розсуд з урахуванням сумлінного, своєчасного та якісного виконання завдань, доручень та службових обов'язків відповідним працівником. Таким чином, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Окрім цього, Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах: Класс та інші проти Німеччини від 06.09.1978, Фадєєва проти Росії від 09.06.2005, Кумпене і Мазере проти Румунії від 17.12.2004, Єрузалем проти Австрії від 27.02.2001, Реквеньї проти Угорщини від 20.05.1999, зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не може полягати в підміні думки національних органів будь-якою своєю думкою. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 25.05.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Так, судом встановлено, що позивач - ОСОБА_2, працює в органах прокуратури Запорізької області з 02.08.1993 та з січня 2015 року обіймає посаду начальника відділу організації представництва управління представництва інтересів громадянина або держави в суді Прокуратури Запорізької області.

12.03.2018 заступником прокурора області - начальником управління захисту інтересів громадянина або держави в суді Юрченко Ю.С. складено рапорт відносно ОСОБА_2 ім'я прокурора Запорізької області Романова В.П. (а.с.14).

Згідно із вказаним рапортом Юрченко Ю.С. ініціював перед прокурором області питання про депреміювання ОСОБА_2 у березні 2018 року. Підставою для цього послугував факт відсутності ОСОБА_2 02.03.2018 на міжвідомчій нараді правоохоронних органів та інших суб'єктів протидії злочинності «Про стан протидії злочинам проти довкілля» та відмови надавати пояснення з цього приводу.

20.03.2018 прокурору області Романову В.П., заступнику прокурора області Юрченку Ю.С., начальнику відділу роботи з кадрами ОСОБА_8, ОСОБА_2 були надані відповідні пояснення про причини відсутності на нараді (а.с.15-16).

27.03.2018, прокурором області Романовим В.П. винесено наказ № 189к, яким ОСОБА_2 встановлено премію за березень 2018 року у розмірі 50 % від встановленого розміру премії за березень 2018 року для прокурорсько-слідчих працівників за неявку на міжвідомчу нараду правоохоронних органів та інших суб'єктів протидії злочинності «Про стан протидії злочинам проти довкілля» (а.с.17).

30.03.2018 наказ прокурора області від 27.03.2018 № 189к реалізовано, внаслідок чого позивачу зменшено розмір премії на 50 % за березень поточного року.

Позивач, не погоджуючись із такими діями звернулася до суду із вказаним позовом.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про прокуратуру», керівник регіональної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

За приписами статті 81 Закону України «Про прокуратуру», заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за вислугу років; виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менше як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

При вирішенні спорів про виплату премій необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Така правова позиція визначена в постанові Верховного суду України від 15 травня 2017 року 6-2790цс16.

Порядок, умови та розмір виплати премій прокурорсько-слідчим працівникам органів прокуратури визначений постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та Положенням про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 19.08.2017 № 234 (далі - Положення).

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці надано право здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання.

Премії виплачуються працівникам щомісяця на підставі наказів Генерального прокурора України, керівників регіональних прокуратур, ректора Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Розмір премії визначається відповідно до об'єктивної оцінки роботи працівника, члена Комісії та їх особистого внеску в загальні результати роботи у відсотках до посадового окладу або місячної заробітної плати працівника (крім доплат за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та за виконання обов'язків тимчасово відсутнього керівника) і члена Комісії (п.п. 3, 4 Розділу І Положення).

Відповідно до п. 10 Розділу І Положення, загальними критеріями оцінки роботи працівників є: сумлінне виконання службових обов'язків; своєчасне та якісне виконання завдань і доручень керівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України, голови Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; дотримання трудової дисципліни.

У разі неналежного виконання працівниками, членами Комісії службових обов'язків, що зумовлює невиплату премії або її виплату в меншому розмірі, перший заступник та заступники Генерального прокурора, керівники самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, Національної академії прокуратури України, а також голова Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, керівники місцевих прокуратур складають рапорти з обґрунтуванням підстав та відсотка, на який пропонується зменшити розмір премії.

Рапорт про невиплату премії або її виплату в меншому розмірі погоджується з відповідними заступниками Генерального прокурора, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України і до 18 числа кожного місяця передається до кадрового підрозділу (п.3 Розділу ІІ Положення).

За приписами п. 4, 5 Розділу ІІ Положення, на підставі цих пропозицій кадровими підрозділами, Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів готуються проекти відповідних наказів про виплату середньовизначеного розміру премії із зазначенням працівників, членів Комісії, яким премія виплачується в меншому розмірі чи не виплачується взагалі.

Відповідні накази доводяться до відома працівників, членів Комісії, яким премія виплачується в меншому розмірі чи не виплачується взагалі.

Під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що наказ від 27.03.2018 № 189к прийнято на підставі рапорту заступника прокурора області - начальника управління захисту інтересів громадянина або держави в суді Юрченко Ю.С. від 12.03.2018 (а.с.14).

Рішення щодо належного або неналежного виконання посадових обов'язків або щодо преміювання приймається прокурором області Романовим В.П. та є його дискреційним повноваженням.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу державної влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № К(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з декількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає кращим за даних обставин.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 14.03.2017 по справі №21-3063а16 висловило правову позицію про те, що: "… суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною третьою статті 2 КАС …".

Практикою Європейского суду з прав людини неодноразово аналізувалась наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що питання щодо преміювання ОСОБА_2 за березень 2018 року є дискреційним повноваженням прокурора області, яке він реалізував на власний розсуд з урахуванням об'єктивної оцінки роботи вказаного працівника.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що прокурор Запорізької області прийняв оскаржуваний наказ № 189к від 27.03.2018 на підставі наданих йому повноважень передбачених Положенням від 19.08.2017 № 234 та Законом України «Про прокуратуру».

Оскільки оскаржуваний наказ прокурора Запорізької області Романова В.П. є законний та обґрунтований, підстави для стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 8607,84 грн. у суду відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки такі витрати відповідачем не підтверджені, вони на позивача не покладаються.

Окрім того, згідно ст.139 КАС України, сплачений при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Прокурора Запорізької області Романова В.П. (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а), Прокуратури Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів, з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 25.05.2018.

Суддя Ю.В. Калашник