Справа № 817/1285/17
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року

Київ

справа №817/1285/17

адміністративне провадження №К/9901/21903/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Білоуса О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_5 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду у складі судді Комшелюк Т.О. від 27.09.2017 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Іваненко Т.В. (головуючий), Кузьменко Л.В., Франовської К.С. від 07.11.2017 у справі №817/1285/17 за позовом ОСОБА_5 до Рівненської митниці ДФС про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до Рівненської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 23.06.2016 №250-к про звільнення позивача, поновити позивача на посаді головного державного інспектора митного поста "Удрицьк" Рівненської митниці ДФС, а у разі відсутності вищевказаної посади на будь-яку рівнозначну атестовану посаду Рівненської митниці ДФС, стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.06.2016 по дату ухвалення судового рішення.

2. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2017, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017, у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено, позовну заяву залишено без розгляду.

3. Судами встановлено, що наказом Рівненської митниці ДФС від 23.06.2016 №250-к ОСОБА_5, головного державного інспектора митного поста "Удрицьк" Рівненської митниці ДФС, звільнено з займаної посади з 23.06.2016 за порушення Присяги державного службовця відповідно до пункту 4 частини 1 статті 65 Закону України "Про державну службу". З даним наказом позивача ознайомлено 29.06.2016, що слідує з позовної заяви та підтверджено представником позивача у судовому засіданні 27.09.2017.

4. Суди попередніх інстанцій, постановляючи оскаржувану ухвалу виходили з того, що мають місце підстави для залишення позовної заяви без розгляду, передбачені частинами 1-2 статті 100, пунктом 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому, судами вказано на неможливість визнання поважними наведених позивачем причин пропуску строків звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки останні не створювали йому реальних перешкод

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

5. Позивачем - ОСОБА_5 подано касаційну скаргу на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

6. Аргументи скаржника полягають у тому, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права. Зокрема, зазначає, що наявність порушеного відносно позивача кримінального провадження заважала йому звернутися до суду з позовом про скасування оскаржуваного наказу. Крім того, вказує, що про протиправність оспорюваного наказу дізнався з постанови Апеляційного суду Рівненської області від 09.06.2017, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача, матеріали якого були покладені в основу висновків службового розслідування, що передувало звільненню позивача з займаної посади. Тому, наголошує на необхідності визнання наведених причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом поважними.

7. Відповідачем - Рівненською митницею ДФС, подано заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

8. На обґрунтування заперечень, відповідач зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті на основі правильного застосування норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права і підстави для їх скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, відсутні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:

9. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція):

Стаття 6. Право на справедливий суд

"Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя".

10. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення):

Стаття 99. Строк звернення до адміністративного суду

"1. Адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

2. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

3. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк".

Стаття 100. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду

"1. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

2. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи".

Стаття 155. Залишення позовної заяви без розгляду

"1. Суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо:

…9) позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

2. Про залишення позовної заяви без розгляду суд постановляє ухвалу <…>".

Стаття 162. Повноваження суду при вирішенні справи

"...3. Якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду".

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

11. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

12. Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013, заява №49069/11).

13. Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05).

14. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п. 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

15. Європейський суд з прав людини визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (п. 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, заява №3236/03).

16. Положення частини 3 статті 99 КАС України передбачали місячний строк звернення до суду з адміністративним позовом у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. При цьому, визначальною умовою для вирішення питання дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом у вказаній категорії справ було з'ясування обставин щодо дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів оспорюваними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.

17. У разі пропуску зазначених строків позовна заява підлягала залишенню судом без розгляду як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії судового розгляду справи з підстав, визначених статтями 100, 155 КАС України, за винятком випадків, коли наведені позивачем причини пропуску цих строків визнавалися судом поважними.

18. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду в розумінні статей 100, 155 КАС України могли визнаватись лише ті обставини, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

19. Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачем не було наведено причин, які унеможливлювали чи, незалежно від його волі, заважали йому своєчасно звернутись за судовим захистом.

20. Так, здійснення досудового розслідування в межах кримінального провадження та/або провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, самі по собі, не можуть свідчити про наявність об'єктивних перешкод для подання ним адміністративного позову у визначений законодавством строк. Зокрема, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що наведені обставини якимось чином обмежували його у праві звернення до суду (наприклад, внаслідок застосування до нього запобіжних заходів тощо). Крім того, підставою для прийняття оспорюваного наказу про звільнення позивача з займаної посади було порушення ним Присяги державного службовця, а не факт порушення щодо нього кримінального провадження чи притягнення до адміністративної відповідальності.

21. Отже, суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішення правильно застосували норми процесуального права, а саме, частини 3 статті 99, статті 100 та пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України і підстави для їх скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, визначені статтею 353 КАС України, відсутні.

22. Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

23. З урахуванням наведеного, касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані ухвала Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 - залишенню без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

24. Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

25. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 по справі №817/1285/17 за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

26. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

О.В. Білоус ,

Судді Верховного Суду