Справа № 686/1169/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/1169/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Колієв С.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

24 травня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2016 року (суддя Колієв С.А.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про зобов'язання УПФУ у м. Хмельницькому відновити йому виплату пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.06.2015 року.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2016 року позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому відновити ОСОБА_2 виплату пенсії за вислугою років, яка була призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 червня 2015 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи та допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2016 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначає, що оскільки позивач, в період з 01.04.2015 року по 25.12.2015 рік працював в органах місцевого самоврядування, пенсійне забезпечення яких здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу (ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»), йому обґрунтовано було припинено виплату пенсії за вказаний період, що відповідає положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року. У зв'язку з звільненням останнього 25.12.2015 року з посади начальника управління молоді та спорту Хмельницької міської ради, останньому з 26.12.2015 року було відновлено виплату пенсії.

В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач, з 02.11.2004 року перебував на обліку в УПФУ у м. Хмельницькому та отримував пенсію за вислугою років, яка була йому призначена відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Також встановлено, що позивач працював у Хмельницькій міській раді на посаді начальника управління молоді і спорту, звідки був звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України 25 грудня 2015 року. Отже, до 25 грудня 2015 року останній обіймав посаду в органах місцевого самоврядування та був відповідно посадовою особою.

З 1 квітня 2015 року УПФ України в м. Хмельницькому, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, призупинило виплату позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

11 червня 2015 року позивач звернувся до УПФУ у м. Хмельницькому з заявою про поновлення виплати йому пенсії за вислугою років, починаючи з 1 червня 2015 року.

Листом УПФУ у м. Хмельницькому від 20.07.2015 року № 334/В-12 позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на те, що останній продовжує працювати на посаді службовця в органах місцевого самоврядування, пенсійне забезпечення яких здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу (ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»), та яким, відповідно до Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, тимчасово з 1 квітня 2015 року до 31 грудня 2015 року, у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до діючого законодавства України, не виплачуються.

Позивач, вважаючи протиправними такі дії відповідача щодо відмови у перерахунку його пенсії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування державного пенсійного забезпечення, призначення, перерахунку і виплати державних пенсій визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення» .

Згідно ст.51 вказаного закону пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції станом на час призначення пенсії позивачу) пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від прописки.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до ст.85 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Враховуючи, що до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та інші, є скасованими. Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

Таким чином, враховуючи зазначене, починаючи з указаної дати на позивача не поширюються встановлені частиною четвертою статті 85 Закону (в редакції Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII) обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На даний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тобто, з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що встановлені Законом України від 02 березня 2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" тимчасові обмеження виплати пенсії діють упродовж всього періоду, зазначеного в цьому Законі, тобто з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, оскільки відповідно до п. 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону, саме з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.

Аналогічної позиції дотримався Верховний суд у постанові від 27 березня 2018 року у справі №695/831/16-а.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги відповідача, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків щодо наявності у позивача права на відновлення пенсії з урахуванням всіх вищезазначених складових.

Згідно із частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина 1 статті 77 КАС України).

Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки останній всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а висновки щодо встановлених обставин і правові наслідки є вірними.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2016 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 травня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4