Справа № 553/2417/17
Суддя: Новак Ю. Д.
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2417/17
Провадження № 2-а/553/49/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.05.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Новака Ю.Д.,

при секретарі - Каленіченко В.О.,

розглянувши в залі суду в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що він в період з 17.02.1997 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 року по 25.12.2015 року продовжив службу в Національній поліції України, звільнений зі служби в поліції наказом ГУНП в Полтавській області від 25.12.2015 року № 56ос через хворобу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію". Відповідно до довідки Міністерства охорони здоров'я України серії АГ № 0005022 від 29.01.2016 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, МСЕК йому визначено ступінь втрати працездатності 70 % та встановлено 2-гу групу інвалідності, має статус інваліда армії.

У 2016 році, 25.05.2017 року та 08.08.2017 року він звертався з заявами на ім'я начальника ГУНП в Полтавській області, про виплату йому грошової допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції"№ 850 від 21.10.2015 року та направлення висновку (матеріалів) на виплату до МВС України, проте листами від 25.02.2016 року та 14.08.2017 року, було відмовлено з огляду на те, що прийнято Закон України «Про національну поліцію» , у зв'язку з чим застосування норм Закону України "Про міліцію" та виплата одноразової допомоги на підставі Порядку, затвердженого постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року неможливе.

Просить визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 управління Національної поліції у Полтавській області, щодо не направлення матеріалів для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справ України, згідно Постанови КМУ від 21.10.2015 р. № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції»; зобов'язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції; затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Від відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області надійшов до суду відзив в якому, відповідач посилався на безпідставність позову з огляду на законодавче не врегулювання питання виплати одноразової грошової допомоги на час звернення позивача з відповідною заявою до ГУ НП у Полтавській області. Вказував на те, що чинний Закон України "Про національну поліцію" регулює питання виплати одноразової грошової допомоги внаслідок інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманих під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних з виконанням основних завдань поліції відповідно до цього Закону, тоді як ОСОБА_1 отримав інвалідність під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Наголошував, що на час звільнення позивача з поліції Закон України "Про міліцію", який визначає його право на отримання грошової допомоги у зв'язку з каліцтвом (контузією, травмою або пораненням), отриманим під час виконання ним службових обов'язків, втратив чинність, при цьому, "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року, лише встановлює процедуру проведення виплати такої допомоги, у зв'язку з чим підстави для його застосування відсутні. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах адміністративної справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом щодо оскарження дій відповідача та діюче законодавство не вимагає жодних обов'язкових процедур щодо досудового врегулювання спору, який виник між позивачем та відповідачем.

Відповідно до пункту 1 статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, в тому числі, усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень;

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків , встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 17.02.1997 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 року по 25.12.2015 року продовжив службу в Національній поліції України. Наказом ГУНП в Полтавській області від 25.12.2015 року № 56ос був звільнений з Національної поліції відповідно до п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 556-С від 11 грудня 2015 року військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області», в результаті медичного огляду майора поліції ОСОБА_1 встановлено, що він неодноразово лікувався та перебував на стаціонарному обстеженні у лікарні СМЗ УМВС: з 11.07.2006 року по 25.07.2006 року, з 22.06.2012 року по 07.07.2012 року, з 22.09.2014 року по 10.10.2015 року, з 13.02.2015 року по 03.03.2015 року, з 13.11.2015 року по 30.11.2015 року, його визнано непридатним до військової служби та обмежено придатним у воєнний час.

В подальшому відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0188276 від 29.01.2016 року йому встановлено 2-групу інвалідності у звязку з «Захворюванням повязаним з проходженням служби в ОВС» строком до 01 лютого 2017 року.

Згідно довідки про результати визначеного ступеню втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0005022 від 29.01.2016 року, виданої МСЕК 29.01.2016 року, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках встановлено 70%, причину втрати професійної працездатності визначено захворювання повязане з проходженням служби в ОВС.

Відповідно до довідки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0563262 від 23.02.2017 року, при повторному огляді ОСОБА_1, йому встановлена друга група інвалідності з 01.02.2017 року по 01 лютого 2020 року, так як захворювання повязане з проходженням служби в ОВС.

Керуючись ст. 40 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» ОСОБА_1 неодноразово звертався з заявами щодо виплати йому грошової допомоги згідно Постанови КМУ від 21.10.2015 N° 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», вжиття всіх належних заходів реагування згідно з вимогами Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850, які передбачені чинним законодавством, однак йому було відмовлено.

Так, 25.02.2016 року ГУНП в Полтавській області за вих. № 4/0-8 своїм листом за підписом заступника начальника ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 повідомило позивача про неможливість проведення йому виплати одноразової грошової допомоги згідно Закону України від 23.12.2015 року № 901-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України «Про національну поліцію». Цим Законом внесено зміни до ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та визначено умови виплати одноразової грошової допомоги поліцейським. Отже особи, звільнені в період з 07.11.2015 року по 27.12.2015 року права на отримання зазначеної допомоги не набули.

Також, своїм листом № 29/0-62 від 14.08.2017 року, за підписом заступника начальника ГУНПУ в Полтавській області ОСОБА_4, ОСОБА_1 повідомлено про неможливість проведення йому виплати одноразової грошової допомоги згідно Постанови КМУ від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 6 статті 23 Закону «Про міліцію» №565-ХІІ встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності П групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення Інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Мністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Пункт 1 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, встановлює порядок та умови, визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку № 850 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

29 січня 2016 року ОСОБА_1 оглянуто медико-соціальною експертною комісією та присвоєно 2 групу інвалідності, у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС.

Згідно пенсійних посвідчень № НОМЕР_1 серії ААІ № 046663 від 12.07.2016 року та № НОМЕР_1 серії ААІ № 864513 від 07.03.2017 року, ОСОБА_1 являється інвалідом армії 2-ї групи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 від 21.10.2015 року грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ від 02.07.2015 року. З прийняттям зазначеного Закону втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Згідно п.3 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога призначається та виплачується у разі визначення поліцейському інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання службових обов'язків під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежні суверенітету та територіальної цілісності України.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 вищевказаного Закону, порядок та умови виплати одноразової грошової допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейським встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Розділом XI прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ (із змінами) встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» № 565-ХІІ. зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закон України «Про Національну поліцію» №580-VІІІ.

Отже, статтею 23 Закону України «Про Міліцію» № 565-ХП передбачено, що право на одноразову грошову допомогу у працівника міліції виникає і у тому разі, коли інвалідність настала навіть після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходження, що і було зазначено в довідці МСЕК.

Відповідно до п.7 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Як вбачається з матеріалів справи, отримавши заяву ОСОБА_1 із додатками про виплату йому грошової допомоги у зв'язку із встановленням групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ, листами ГУ НП в Полтавській області від 25.02.2016 року та 17.08.2017 року у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу відмовлено у зв'язку з відсутністю правових підстав.

Згідно з п.8 вказаного Порядку, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно пункту 9 Порядку № 850 Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно пункту 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В рішеннях Конституційного суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що відокремлені певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013 (справа №21-348а13), від 17.12.2013 (справа №21-445а13), від 06.10.2015 (провадження №127/11720/14-а).

У рішенні Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13.05.2015 зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.1, ч.ч.1,2 ст.8, ч.2 ст. 19 Конституції України).

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 46 Конституції України).

В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів.

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної, правової держави.

Той факт, що ОСОБА_1 після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ був прийнятий на службу в органи поліції не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Також слід звернути увагу, що відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 641 "Про утворення Національної поліції України" та "Положення про Національну поліцію", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Проаналізувавши наведені норми законодавства, необхідно прийти до висновку, що за бувшими працівниками міліції, які перейшли на роботу до поліції і звільнились саме з Національної поліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, або яким визначено часткову втрату працездатності без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію", виплата якої здійснюється відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 року № 850. Зазначеною Постановою чітко встановлено, що заяву про виплату цієї допомоги такий працівник подає керівнику органу внутрішніх справ, у якому проходив службу, останній складає висновок щодо виплати грошової допомоги та надсилає його до МВС для прийняття відповідного рішення.

Як вбачається з викладеного вище, повноваження щодо призначення грошової допомоги чи відмову в її призначенні належить виключно до повноважень Міністерства Внутрішніх Справ, куди керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, подає документи.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивач не втратив право на отримання одноразової грошової допомоги через те, що інвалідність у нього настала у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. При цьому, враховуючи, що позивач був звільнений у звязку з хворобою саме з ОСОБА_2 управління Національної поліції в Полтавській області, суд вважає правомірним звернення позивача саме до цього органу із заявою про складення висновку та направлення його до Міністерства внутрішніх справ України про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи.

У зв'язку з цим, відповідні заперечення представника відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та суперечать положенням Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

Внаслідок цього ОСОБА_2 управлінням Національної поліції в Полтавській області допущено бездіяльність щодо порядку розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, а тому суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача направити до МВС України висновок з відповідними документами відносно позивача для вирішення питання про призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги згідно Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Керуючись ст. ст. 2,10,11, 19,20, 71, 159-163, 241-246 КАС України, ст.ст. 1, 3, 23, Закону України «Про Національну поліцію», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 управління Національної поліції у Полтавській області щодо не направлення матеріалів для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справ України, згідно Постанови КМУ від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_5