Справа № 817/1092/18
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2018 року м. Рівне №817/1092/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про визнання відмови неправомірною, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1А.) звернулася до суду з позовом до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - відповідач), в якому просила суд, з врахуванням позову у новій редакції:

1. Визнати неправомірними відмови Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії за віком в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, збільшений у відповідності до частини 2 пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIІІ та 126,82грн. підвищення за відстрочку згідно ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»;

2. Зобовязати Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області нараховувати та виплачувати пенсію за віком, ОСОБА_1, в розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законах України про Державний бюджет України на відповідний рік, збільшений у відповідності до частини 2 пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIІІ та 126,82грн. підвищення за відстрочку згідно ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з дня подання позову до суду;

3. Зобовязати Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити донарахування та виплатити недонараховану пенсію за віком, ОСОБА_1, за минулі періоди в розмірі 1209,12 грн.;

4. Стягнути з Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на її користь моральну шкоду в розмірі 5 000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що їй безпідставно пенсійним органом не збільшено розмір пенсійної виплати та не враховано частину 2 пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, та змінами винесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148. Так, як розмір пенсії з 01.10.2017 і по даний час становить 1373,00грн. Однак, розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.10.2017 становить 1373,00грн., збільшений на 79грн., тобто 1452,00грн., у відповідності до частини 2 пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIIІ. Також позивачка просила суд, з врахуванням наведеного, зобовязати відповідача здійснити донарахування та виплату недорахованої пенсії в розмірі 1209,12, та стягнути моральну шкоду у розмірі 5000грн., за порушення її прав, та отримання мізерної пенсії, якою неможливо забезпечити себе найнеобхіднішим, що призводить до душевних страждань. Таким чином, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідачем подано суду відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що пенсія по віку ОСОБА_1 призначена з 04.09.2017 з урахуванням страхового стажу 25 років 4 місяці (неповного страхового стажу). На дату звернення до суду позивач має 25 років 5 місяців страхового стажу, що є меншим ніж передбачений ст.28 Закону №1058 розмір страхового стажу, а отже не дає права на застосування абзацу другого пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIIІ. Також, відповідач повідомив, що позивачці розрахована пенсія за віком в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, відповідно до ч.3 ст. 28 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003. У відповідності до норм пенсійного законодавства, позивачці також здійснюється доплата 93,94грн. за більш пізній вихід на пенсію, та державна адресна допомога 52,93грн. А тому, при розрахунку пенсійної виплати, відповідачем в повній мірі виконано вимоги Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003. Також, відповідач зазначає, що безпідставним також є посилання позивачка на стягнення моральної шкоди в розмірі 5000грн. На підставі вищенаведеного за безпідставністю позовних вимог, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

21.05.2018 позивачка також подала відповідь на відзив, та просила суд задовольнити позовні вимоги, а відзив відхилити за безпідставністю.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Ухвалою суду від 23.04.2018 прийнято дану позову заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), протягом розумного строку.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, 04.09.2017 призначено пенсію за віком, згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, що підтверджується копією протоколу про призначення пенсії №982 від 10.08.2017.

Стаж роботи позивачки становить 25 років, 5 місяці, а розмір пенсійної виплати становить 1373,00грн., згідно із копії розпорядження №147685 від 07.11.2017.

На звернення позивачки до пенсійного органу щодо перевірки правильності визначення розміру пенсійної виплати, з врахуванням положень частини 2 пункту 4-3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148, відповідач повідомив позивачку, що пенсія по віку їй призначена з 04.09.2017 з урахуванням страхового стажу 25 років 4 місяці (неповного страхового стажу). На дату звернення до суду позивач має 25 років 5 місяців страхового стажу, що є меншим ніж передбачений ч.1 ст.28 Закону №1058 розмір страхового стажу, а отже не дає права на застосування абзацу другого пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VII1. Відповідач повідомив позивачку, що їй розрахована пенсія за віком в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, відповідно до ч.3 ст. 28 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у виплаті пенсії за віком в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, збільшеної відповідно до частини 2 пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, та змінами винесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148, позивач звернулася із вказаним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 3 ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон України №1058-ІV від 09.03.2003) встановлено, що до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року.

Так, наявною копією протоколу про призначення пенсії №982 від 10.08.2017 встановлено, що 07.08.2017 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із призначенням пенсії за віком, згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003. Тобто, на дату призначення пенсії (04.08.2017) - виповнилося 58 років.

Так, відповідно до ч.2 ст.7 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

З аналізу копії розпорядження №147685 від 07.11.2017 встановлено, що розрахунок пенсії ОСОБА_1 проведено за новою формулою, станом на 01.10.2017.

У вказаному розпорядженні зазначено, що розмір пенсії за віком позивачки становить 626,27грн.

Таким чином, позивачці станом на 01.10.2017 здійснювалася доплата 599,86грн., до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з розрахунку 1312,00грн.

Згідно із ч.1 ст. 28 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Як зазначає відповідач та не заперечується позивачкою, страховий стаж роботи її становить 25 років, 5 місяців.

Необхідно звернути увагу на ч. 3 ст. 28 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003, де передбачено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

А тому, на виконання ч. 3 ст. 28 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003, відповідачем пенсію за віком позивачці розраховано в розмірі 1226,13грн.(1452грн./360*304місяці), тобто пропорційному наявному страховому стажу, при неповному страховому стажі 25 років, 5 місяців, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Фактично, відповідачем розраховано розмір пенсії позивачки, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком у сумі 1452грн. Проте, враховуючи пропорційність, розраховано пенсію у розмірі 1226,13грн, а не 1452грн.

Частина 1 ст.29 цього Закону передбачає, що особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону.

Згідно із ч.3 ст.29 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003, жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

А тому, за 36 місяців більш пізнього виходу на пенсію, ОСОБА_1 встановлюється доплата 93,94грн. (626.270грн. * 15%), відповідно до ч.3 ст.29 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003, де 626.270грн. розмір пенсії за віком згідно статті 27 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003, 15% - відсоток підвищення за відстрочку (2,5%*6). Тобто, відповідачем в повній мірі виплачується підвищення за більш пізній вихід на пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійною забезпечення громадян" визначено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

На підставі чого, позивачці доплачується адресна допомога 52,93грн.

11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон України №2148 від 03.10.2017), яким частина 2 пункт 4-3 розділі XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV від 09.03.2003 викладено в такій редакції, а саме при здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Як зазначалося вище, позивачці ОСОБА_1 призначена пенсія пропорційно наявному страховому стажу, при неповному страховому стажі 25 років, 5 місяців, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

А тому, показник прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень, визначений у абзаці 2 пункту 4-3 розділі XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV від 09.03.2003, не може бути застосований для перерахунку пенсії позивачки, оскільки застосовується до пенсій за віком, призначених згідно із ч.1 ст. 28 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003 - за наявності у жінок 30 років страхового стажу.

Таким чином, вказані положення частини 2 пункт 4-3 розділі XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV від 09.03.2003 до вказаних правовідносин не застосовуються, оскільки пенсія ОСОБА_1 розрахована пропорційно наявному страховому стажу у сумі 1226,13 грн, згідно із ч. 3 ст. 28 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Тоді як, показник прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, станом на 01.12.2017 (1373 грн.), збільшений на 79 грн., що становить 1452 грн., застосовується для осіб, що мали повний стаж, передбачений ч.1 ст. 28 Закону України №1058-ІV від 09.03.2003.

З огляду на наведене, розрахунок пенсії позивачки здійснений згідно із вимог Закону України №1058-ІV від 09.03.2003, а тому позовні вимоги про визнання протиправними відмови та зобовязання виплачувати пенсію за віком, відповідно до частини 2 пункт 4-3 розділі XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-ІV від 09.03.2003, із виплатою відстрочки згідно із ч.3 ст.29 у розмірі 129,82грн., та зобовязання здійснити донарахування та виплату пенсії за минулі періоди у сумі 1209,12грн. не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суду слід зазначити наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно абзаців 2, 3 пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Верховний суд України наголошує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Оскільки у ході розгляду справи судом встановлено відсутність протиправності діяння та вини відповідача, то позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. також не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів правомірності обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача не правомірні, не обґрунтовані і не підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Підстави для застосування статті 139 КАС України - у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (35701, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (33001, вул.Яворницького,34, м. Рівне, ) про визнання відмови неправомірною, зобов'язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 травня 2018 року.

Суддя Зозуля Д.П.