Справа № 2а-28/10/0870
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

25 травня 2018 року

справа №2а-28/10/0870

адміністративне провадження №К/9901/25122/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2011 року у складі судді Нестеренко Л.О. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року у складі колегії суддів Добрядняк І.Ю., Бишевської Н.А., Семененка Я.В., у справі № 2а-28/10/0870/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В :

У січні 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжалюмінторг» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби (далі - податковий орган, відповідач у справі) про скасування податкового повідомлення - рішень податкового органу від 15 червня 2009 року №/0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року на суму 13 771 943 грн. 00 коп., з мотивів безпідставності його прийняття.

21 жовтня 2011 року постановою Запорізького окружного адміністративного суду, залишеного без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року, позов Товариства задоволений, скасоване податкове повідомлення-рішення податкового органу від 15 червня 2009 року №/0.

Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій дійшли висновку про правомірність включення позивачем відповідних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту в березні 2009 року та врахування їх при визначенні суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню податку на додану вартість за квітень 2009 року.

09 вересня 2016 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на неповне дослідження доказів і встановлення обставин у справі та неправильне і неповне застосування судами попередніх інстанцій норм права при вирішенні спору по суті, а саме підпункту 7.7.2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість», пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996 -14, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства відмовити в повному обсязі.

09 вересня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано справу з Запорізького окружного адміністративного суду.

19 лютого 2018 року справа № 2а-28/10/0870 передана до Верховного Суду.

Товариством відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надавався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди попередніх інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЕДРПОУ за номером 32573524, перебуває на обліку податкового органу, є платником податку на додану вартість згідно Свідоцтва № 11045823 від 17 січня 2004 року.

15 червня 2009 року податковим органом прийняте податкове повідомлення-рішення №/0, згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ, пункту 1 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04 грудня 1990 року №509-12, на підставі акту позапланової виїзної перевірки Товариства з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувались в періоді з 01 лютого 2009 року по 31 березня 2009 року від 05 червня 2009 року №86/08-08/32573524 (далі - акт перевірки), яким зменшено суму бюджетного відшкодування за квітень 2009 року на суму 13 771 943 грн.

Правовою підставою зменшення бюджетного відшкодування спірним податковим повідомленням-рішенням наведені положення підпунктів 7.7.2 та 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Порушення наведених норм полягає в завищенні за висновком податкового органу заявленої суми бюджетного відшкодування за квітень 2009 року на суму 13774123 грн., яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалась у березні 2009 року.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій висновувалися на підтверджені правомірності визначення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2009 року у сумі 34 565 299 грн., підтвердженою складеною податковим органом довідкою за результатами виїзної позапланової перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок в банку за березень 2009 року від 29 травня 2009 року №81/08-08/32573524.

Суть податкового правопорушення полягає у тому, що до складу податкового кредиту березня 2009 року включений податок на додану вартість сформований за першою подією, а саме перерахуванням передоплати на суму якої виписані податкові накладні.

Положення підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у редакції чинній на час спірних відносин передбачали, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Податковий орган тлумачить положення абзацу «а» наведеного підпункту таким чином, що умовою отримання бюджетного відшкодування поряд з надмірною сплатою податку є ще й отримання продукції отримувачем товарів у відповідному періоді.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про помилковість такого тлумачення з огляду на положення підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», за якими у випадку здійснення попередньої оплати за придбану продукцію право на податковий кредит з податку на додану вартість виникає на дату попередньої оплати.

Положеннями підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

Судами попередніх інстанцій встановлені всі обставини виконання позивачем, як платником податку вимог зазначеного підпункту.

Податковий орган визначивши норми підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» підставою скасування судових рішень жодного аргументу про неправильне тлумачення закону судами попередніх інстанцій або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню, не навів.

Інші посилання податкового органу на порушення судами крім тих норм та обставин викладених актом перевірки, які покладені в основу прийняття спірного податкового повідомлення - рішення, є неприйнятними з огляду на частину другу статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Касаційною скаргою в обґрунтування своєї позиції податковий орган зазначає норми матеріального права, які не визначенні спірним податковим повідомленням - рішенням у якості зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації за квітень 2009 року на суму 13 771 943 грн. 00 коп. Така зміна кваліфікації підстави прийняття рішення, як акту індивідуальної дії, суб'єктом владних повноважень в судових процедурах є неприйнятною, з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб'єктів владних повноважень. В іншому випадку це вже будуть інші правопорушення за інших підстав, запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, призведе до свавілля суб'єктів владних повноважень.

Безпідставним є також посилання податкового органу на порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, оскільки в цій частині заявник касаційної скарги обмежився виключно цитуванням статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року у справі № 2а-28/10/0870/11 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер