Справа № 820/3046/18
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"23" травня 2018 р. № 820/3046/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Попова А.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4 (61000, АДРЕСА_1)
до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (61022, м. Харків, майдан ОСОБА_3, 5, Держпром, 2 під'їзд, 3 поверх )
про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

1. Скасувати рішення Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова за № 15 від 01.02.2018 року;

2. Зобов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова зарахувати період роботи у ПТП "Укренергочормет" до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років працівникам закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту.

3. Стягнути з Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь позивача витрати пов'язані з розглядом справи, а саме судовий збір у сумі 1409,60 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем було прийнято рішення Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова за № 15 від 01.02.2018 року. Позивач з зазначеним рішенням не погоджується, вважає його незаконним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Позивач та представник позивача в судове засідання зявилися, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання зявився, щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, звернулась до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харків з заявою щодо призначення їй пенсійного забезпечення за вислугу років, на підставі ст.ст. 52, 54, 55 ОСОБА_5 України «Про пенсійне забезпечення», та наявності спеціального стажу за переліком, що затверджується у порядку, який визначається постановою КМУ № 909 від 04.1.1.1993 р. «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Рішенням Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харкові за № 15 від 01.02.2018 року визначено, що стаж роботи позивача складає 25 років 10 місяців та 1 день, посилаючись на ту обставину, що пунктом 2-1 прикінцевих положень ОСОБА_5 України "Про загальнообов'язкове . державне пенсійне страхування" (далі - Закон) передбачено, що особам, які на день набрання чинності ОСОБА_5 України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів : України щодо підвищення пенсій" №2148- VII від 03.10.2017 мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсій за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 ОСОБА_5 України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їх зверненням з дотриманням умов, передбачених ОСОБА_5 України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 55 п. «є» заявниця ІНФОРМАЦІЯ_1 на день звернення із заявою (тобто на 02.11.2017 року) має право на пенсію за вислугу років за наявності спеціального стажу за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, а саме постановою КМУ №909 від 04.11.1993 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років"( далі - постанова) не менше 26 років 6 місяців.

Заявниця працювала у період:

з 03.08.1984 р. по 09.09.1989 р. - в Середньому професійно-технічному училищі № 14 на посаді старшого майстра виробничого навчання,

з 18.09.1989 р. по 20.06.1994 р. - в ПТП «Укренергочермет» на посаді майстра виробничого навчання,

з 10.09.1996 р. по 18.06.2003 р. - в ЗОШ №165 на посаді заступника директора з виховної роботи,

з 14.10.2003 р. по 30.08.2005 р. - в ЗОШ №172 на посаді вчителя, з 01.09.2005 р. по 01.03.2015 р. - в ХГУ «НУА» на посаді заступника директора з виховної роботи,

з 16.03.2005 р. по 10.10.2017 р. - в ХГУ «НУА» на посаді заступника директора з виховної роботи.

Згідно вищезазначеної постанови виробничо-технічне підприємство не передбачено переліком найменування закладів і установ, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років. Цей перелік є вичерпним.

По наданим документам спеціальний стаж складає 25 років 10 місяців 1 день.

У зв'язку з цим, права на призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_4 не має.

Суд зазначає, що відповідачем не було зараховано спеціальний стаж з 18.09.1989 р. по 20.06.1994 р. коли позивачка працювала в ПТП «Укренергочермет» на посаді майстра виробничого навчання.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений роботи те, що не передбачено законодавством, при цьому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що умовами призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «є» ст.55 ОСОБА_5 України «Про пенсійне забезпечення» та абз. 1, 12, 13 Постанови КМУ «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» №909 від 04.11.1993 р. є:

- наявність спеціального стажу роботи не менше 26 років 6 місяцій;

- робота за спеціальністю і на посадах директори, заступники директорів з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, вчителі, майстри виробничого навчання, практичні психологи, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи;

- робота у міжшкільному навчально-виробничі комбінати

Суд звертає увагу, що зазначений перелік закладів і установ є вичерпним.

Судом встановлено та зазначений факт сторонами не заперечувався, що з 03.08.1984 року по 09.09.1989 року позивачка працювала в Середньому професійно-технічному училищі № 14 на посаді майстра виробничого навчання.

Згідно довідки № 110 від 06.11.2014 року позивачка працювала на посаді майстра виробничого навчання у Державному комунальному навчально-виховному виробничому комплексі Дзержинського району Харківської міської ради, на підставі Наказу № 65 від 18.09.1989 року, одним з базових підприємств якого було ПТП «Укренергочормет».

Також згідно даних які містяться в архівній довідці за № 1121/26 від 06.12.2017 року, судом встановлено, що в архіві підприємства «Укренергочормет» знаходиться лист за № 26/3 від 06.09.1989 року з проханням міжшкільного учбово-виробничого комбінату Дзержинського району м. Харкова прийняти позивачку на роботу до ПТП «Укренергочормет», та відправити в міжшкільний учбовий комбінат для навчання школярів 10-11 класів, згідно наказу за № 375-к від 11.09.1989 року.

Суд аналізуючи вище зазначені факти приходить до висновку, що позивачка перебуваючи на роботі у ПТП «Укренергочормет» фактично працювала майстром виробничого навчання у міжшкільному комбінаті зі школярами 10-11 класів, для якого це було одне з базових підприємств.

Відповідно до статті 55 ОСОБА_5 України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року 3 1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Підпунктом е) ст.. 55 зазначеного ОСОБА_5 зокрема встановлено, що працівники освіти мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (з урахуванням наступних змін) уточнено, що пенсії за вислугу років працівникам освіти призначаються за наявності спеціального стажу роботи не менше як 25 років.

ОСОБА_5 України «Про пенсійне забезпечення» стосовно пенсій за вислугу років є чинним, незважаючи на те, що починаючи з 1 січня 2014 року пенсійне забезпечення громадян України здійснюється відповідно до ОСОБА_5 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058. Такий висновок витікає із закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям ОСОБА_5 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 17.11.2005 року № 3108. п. 26 якого Прикінцеві положення ОСОБА_5 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (п. 15) доповнено нормою, що положення закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується в частині визначення права на пенсію за вислугу років та на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зважаючи на норми ст.. 51 ОСОБА_5 України «Про пенсійне забезпечення», до Переліку закладів та установ освіти, а також посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений постановою № 909, включена така професійна діяльність, як робота майстра виробничого навчання, але тільки в міжшкільних навчально-виробничих комбінатах, яка дає право на постійне забезпечення за вислугу років.

Враховуючи вище викладене та наявність факту фактичної роботи позивача майстром виробничого навчання в міжшкільному навчально-виробничому комбінаті, суд приходить до висновку, що робота в спірний період зараховується до спеціального трудового стажу та, відповідно, надає право на пенсію за вислугу років.

Щодо правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року по справі № 419/794/15-а в частині того, що без відповідних змін до Переліку не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЕСПЛ).

Як зазначив ЄСПЛ у справі "Andrejeva v. Latvia" (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі "Будченко проти України" (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 ОСОБА_5 України "Про пенсійне забезпечення", стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо).

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу № 12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

« 1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі "Тлімменос проти Греції" (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи обєктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до ОСОБА_5 України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього ОСОБА_5 непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що приймаючи відповідач рішення Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова за № 15 від 01.02.2018 року фактично ставить позивачку у менш сприятливі умови, ніж ті особи, яким такий стаж зараховано та призначено пенсію, що розглядаються судом як прояви дискримінації з боку суб'єкта владних повноважень, а отже спірне рішення підлягає скасуванню, а відповідач підлягає зобовязанню при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років, зарахувати ОСОБА_4 період роботи у ПТП "Укренергочормет" до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 (61000, АДРЕСА_1) до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (61022, м. Харків, майдан ОСОБА_3, 5, Держпром, 2 під'їзд, 3 поверх ) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова за № 15 від 01.02.2018 року.

Зобов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова зарахувати ОСОБА_4 період роботи у ПТП "Укренергочормет" до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років працівникам закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту.

Стягнути з Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 25 травня 2018 року.

Суддя Спірідонов М.О.