Справа № 812/367/18
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/367/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Кисельової Є.О.

за участю секретаря судового засідання: Ждановій Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (92700, АДРЕСА_1) до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (92703, Луганська область, м. Старобільськ, пл. Гоголя, 5) про скасування рішення від 07 грудня 2017 року,-

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, в якому просить:

- скасувати рішення Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 07 грудня 2017 року.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що Позивач 19.01.2018 отримав рішення Відповідача від 07.12.2017 про відмову в задоволенні заяви Позивача в зв'язку з відсутністю необхідного стажу, передбаченого пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Підставою для прийняття такого рішення Відповідачем вказано про неможливість зарахування в стаж роботи, необхідний для призначення пенсії, строк перебування на строковій військовій службі, строк роботи на посаді тренера в дитячо-юнацькій спортивній школі та строк роботи на посаді фізрука в піонерському таборі "Дзержинського", що на думку позивача суперечить законодавству України та порушує його право на своєчасне пенсійне забезпечення.

16 лютого 2018 року ухвалою суду адміністративний позов ОСОБА_1 залишеного без руху (арк. спр. 23).

Ухвалою суду від 26 березня 2018 року провадження у справі за даним адміністративним позовом відкрито та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження (арк. спр. 1).

20 квітня 2018 року на адресу суду надійшов від Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Старобільське ОУПФУ) відзив на позову заяву. У відзиву відповідач зазначив, що під час визначення права на призначення пенсії за вислугою років стаж обчислюється за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" та постанови КМУ від 04.11.1993 №909, (далі - Перелік) - станом на 01 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 01 квітня 2017 року пог 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців. Згідно розділу 1 «Освіта» Переліку передбачено: викладачі загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах та відповідно до приміток вказаного Переліку робота спеціальністю в закладах, установах і посадах до 01 січня 1992 року, яка право на вислугу років відповідно до рішення чинного законодавства. Тобто, наведене виключення стосується лише роботи особи за спеціальністю до 01.01.1992, а не періоду проходження строкової військової служби та служби в органах внутрішніх справ до 01.01.1992. Що стосується стажу за вислугу років періоду роботи в дитячо-юнацькій спортивній школі на посаді тренера в грудні 1989 року, січня, лютому, березні 1990 року та періоду роботи в піонерському таборі «Дзержинецьь» на посаді фізрука з 01.06.1991 по 31.08.1991, оскільки вищезазначені посади та установи не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посади, роботи на яких право на пенсію з вислугу років, який затверджено постанови КМУ від 04.11.1993 №909. Так згідно наданих до управління документів, загальний стаж ОСОБА_1 складає 28 років, 6 місяців 1 день, з яких стаж роботи за вислугу років - 26 років 3 місяці, на підставі чого позивачу було відмовлено в призначенні пенсії відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія за вислугу років призначається лише при звільненні особи з посади, яка дає йому право на пенсію за вислугу років, а як вбачається з трудової книжки на момент звернення до управління за отриманням пенсії, так і на теперішній час позивач працює в Старобільському обласному медичному училищі.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", постанови КМУ від 04.11.1993 №909, п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років (арк. спр. 87-88).

Сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Правовідносини регулюються Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Закону України "Про загальний військовий обов'язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232), постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі - постанова КМУ №909).

Судом встановлено та підтверджено доказами наступні обставини.

07 грудня 2017 року Старобільське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Луганської області винесло рішення про відмову в призначенні пенсії Позивачу (арк. спр. 12-13, 35-36, 82-84).

Відмова обґрунтована тим, що до розрахунку пенсії, як в загальний так і в стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років не враховано період роботи:

- проходження строкової військової служби та служби в органах внутрішніх справ не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років;

- в дитячо-юнацькій спортивній школі на посаді тренера в грудні 1989 року, січні, лютому, березні 1990 року та період роботи в піонерському таборі «Дзержинець» на посаді фізрука з 01.06.1991 по 31.08.1991, оскільки вищезазначені посади та установи не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посади, роботи на яких право на пенсію з вислугу років, який затверджено постановою КМУ від 04.11.1993 №909.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" постанови КМУ від 04.11.1993 №909, п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Надаючи оцінку правомірності не врахування зазначених періодів роботи позивача до стажу роботи, яка дає право на призначення пенсії за вислугою, суд виходить з наступного.

Щодо підстав зарахування до пільгового стажу роботи період служби в армії, який визначає право на призначення пенсії передбачений пунктом "е" статті 55 Закон № 1788.

Зі змісту записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 судом встановлено, що позивач походив службу в армії з 25.06.1985 по 23.05.1997.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов'язок и з військову службу» час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Законом України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» не передбачено зарахування строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

Тобто, період проходження строкової військової служби та служби в органах внутрішніх справ не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, у зв'язку з чим відповідачем правомірно не зараховано до стажу роботи проходження позивачем строкової військової служби, який дає право на призначення пільгової пенсії.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону № 1788 право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 7 Закону № 1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до статті 52 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788 (у редакції, що діяла на день звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:

50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року;

50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року;

51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;

51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;

52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року;

52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року;

53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;

53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;

54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;

54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;

55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі - постанова КМУ №909), відповідно до якої пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років і після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Відповідно до розділу 1 "Освіта" Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до закладів освіти відносяться:

- загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи;

- міжшкільні навчально-виробничі комбінати;

- дитячі будинки, дитячі трудові та виховно-трудові колонії, дитячі приймальні пункти і приймальники-розподільники для неповнолітніх, логопедичні пункти і стаціонари, школи-клініки;

- вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації, професійно-технічні навчальні заклади;

- дошкільні навчальні заклади всіх типів;

- позашкільні навчальні заклади;

- бібліотеки;

- дитячі клініки, поліклініки, лікарні, санаторії, диспансери, будинки дитини, дитячі відділення в лікарнях, санаторіях, диспансерах і установах для виконання покарань.

З аналізу наведеної норми можна зробити висновок, що до переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту та в тому числі посади, які входять до професійно-технічних навчальних закладів відносяться: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи, відносяться й викладачі.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, за приписами пункту 3 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Трудовою книжкою ОСОБА_1 БТ-ІІ № 4980330 підтверджується факт роботи позивача на посадах викладача: викладач фізичного виховання навчальної частини Старобільського совхоз-технікум за період з 29.08.1991 по 28.08.1995; викладач фізичного виховання Старобільського медичного училища з 28.08.1995 по 01.12.2006, що було основним місцем роботи ОСОБА_1 (арк. спр. 14-15).

Також трудовою книжкою ОСОБА_1 АТ-V № 7461272 підтверджується стаж роботи за сумісництвом на посадах: інструктор по спорту з 18.07.1990 по 21.09.1990 в управління механізації треста «Лебабаместрой»; фізрук в п/п «Дзержинець» на оздоровчий сезон з 01.06.1991 по 31.01.1991; викладач фізкультури в оздоровчий лагерь «Дзуржинець»з 01.06.1992 по 31.08.1992.

Таким чином, трудовою книжкою підтверджено факт роботи позивача у закладах освіти на посаді викладача, що відповідає вимогами постанови КМУ № 909, відтак у позивача в наявності необхідний стаж, передбачений пунктом «е» статті 55 Закон № 1788, який дає підстави для призначення пільгової пенсії.

Отже судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що посади, які займав позивач, записи про які внесено до трудової книжки, відносяться до переліку посад у закладах і установах освіти, охорони здоров'я та соціального захисту та в тому числі посади, які входять до професійно-технічних навчальних закладів, тому відповідачем у порушення вимог пункту «е» статті 55 Закону № 1788 та постанови КМУ від 04.11.1993 року № 909, якою затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, прийнято оскаржуване .рішення, тому суд дійшов висновку про скасування рішення від 07.12.2017, прийнятого Старобільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, в частині відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю стажу роботи за період роботи позивача на посадах викладача фізичного виховання навчальної частини Старобільського совхоз-технікум за період з 29.08.1991 по 28.08.1995; викладача фізичного виховання Старобільського медичного училища з 28.08.1995 по 01.12.2006. У решті оскаржуване рішення є такими, що відповідає чинному законодавству України, тому у частині відмові позивачу в зарахуванні до стажу роботи період служби в армії у відповідності до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 є правомірним, а відтак не підлягає скасуванню.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог пункту «е» статті 55 Закону № 1788 та постанови КМУ від 04.11.1993 року № 909 прийнято оскаржуване рішення, суд дійшов висновку у відповідності до вимог частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача шляхом зобов'язання Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Згідно із частиною 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн (арк. спр. 3), з урахуванням задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача підлягає стягненню 352,40 грн.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (92700, АДРЕСА_1) до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (92703, Луганська область, м. Старобільськ, пл. Гоголя, 5) про скасування рішення від 07 грудня 2017 року задовольнити частково.

Зобов`язати Старобільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, (92700, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код юридичної особи 41246506, місцезнаходження: 92703, Луганська область, м. Старобільськ, пл. Гоголя, 5) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 352,400 грн (триста п'ятдесят дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною 3 статті 243 КАС України рішення складено у повному обсязі 29 травня 2018 року.

Суддя Є.О. Кисельова