Справа № 804/816/18
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2018-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2018 р. справа № 804/816/18
30 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про відмову у призначенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13 грудня 1991 року № 1977-XII;
- зобов'язати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі відновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13 грудня 1991 року № 1977-XII з 01 грудня 2016 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона з 17 березня 2014 року отримувала пенсію по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13 грудня 1991 року № 1977XII, проте, під час перевірки пенсійної справи у грудні 2016 року було виявлено, що відповідно до копії трудової книжки, на дату встановлення інвалідності вона, не працювала на посадах наукового (науково-педагогічного) працівника, тому, відповідачем з 01 грудня 2016 року було припинено виплату пенсії, як науковим (науково-педагогічним) працівникам, та призначено пенсію по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання в розмірі пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Дане рішення відповідача позивач вважає протиправним, яке порушує право на соціальний захист, тому, просить суд визнати його протиправним, скасувати рішення, та зобов'язати відновити пенсію по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» з 01 грудня 2016 року.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 року справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження у адміністративній справі, та відповідно до частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
У встановлений ухвалою суду строк, а саме, 22.02.2018 року відповідачем подано письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просить суд відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року № 821 ОСОБА_2 питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України, у звязку із реорганізацією шляхом приєднання, відповідача по справі з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Також, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заперечує проти позову у повному обсязі, та зазначає, що з 17.03.2014 позивачу призначена пенсія по інвалідності (науково-педагогічному працівнику - інваліду III групи внаслідок загального захворювання) згідно Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13 грудня 1991 № 1977-ХІІ, на підставі особистої заява від 17.03.2014 року, до цього часу пенсія не призначалась. Загальний страховий стаж позивача при призначенні пенсії становив 33 роки 7 місяців 12 днів, обчислений по 11.11.2012 року, у тому числі, стаж науково-педагогічної роботи - 19 років, обчислений по 31.08.2009 року, згідно довідки Державного закладу "Дніпропетровська медична академія МОЗ України" від 24.02.2014 року № 153. Представник відповідача зазначає, що позивачу вперше було встановлено інвалідність 29.01.2014 року, проте, під час перевірки пенсійної справи у грудні 2016 виявлено, що відповідно копії трудової книжки на дату встановлення інвалідності позивач не працювала на посадах наукового (науково-педагогічного) працівника, тому, у позивача відсутнє право на призначення та виплату пенсії, згідно частини 21 статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність". Згідно із записами у трудовій книжці позивача, з 31.12.2012 року, позивач була звільнена з посади лікаря-консультанта ТОВ "МСА-Україна", а з 01.12.2014 року по 23.12.2014 року працювала на посаді лікаря-терапевта Кіровської міжрайонної МСЕК КЗ "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи. Отже, представник зазначає, що пенсійну справу було приведено у відповідність до чинного законодавства України, та з 01.12.2016 року припинено виплату пенсії, відповідно частини 21 статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та призначено пенсію по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, у розмірі пенсії за віком, згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тому, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
При вирішенні клопотання відповідача щодо заміни сторони її правонаступником, судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України № 821 від 08.11.2017 року ОСОБА_2 питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України, Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником відповідача у спірних правовідносинах, що підтверджується копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до частини 1 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обовязкові для особи, яку він замінив.
Керуючись приписами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у письмовому відзиві на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Дніпрі, та з 17 березня 2014 року отримувала пенсію по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13 грудня 1991 року № 1977-XII (далі - Закон № 1977-XII).
В грудні 2016 року відповідачем під час перевірки пенсійної справи було виявлено, що відповідно до копії трудової книжки, на дату встановлення інвалідності, позивач не працювала на посадах наукового (науково-педагогічного) працівника, тому, відповідачем з 01 грудня 2016 року було припинено виплату пенсії ОСОБА_1, як науковим (науково-педагогічним) працівникам, та призначено пенсію по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, у розмірі пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Судом встановлено, що 28 лютого 1996 року рішенням спеціалізованої вченої ради Українського науково-дослідного інституту кардіології імені ОСОБА_3 Стражеска, МОЗ України, присуджено ОСОБА_1 науковий ступень кандидата медичних наук, що підтверджується дипломом кандидата наук серія КН № 010342, виданого Вищою атестаційною комісією України (а.с. 9).
З матеріалів справи вбачається, що страховий стаж, зарахований по 11.11.2012 року, складає 33 роки 07 місяців 12 днів, у тому числі, стаж науково-педагогічної роботи, обчислений по 31.08.2009 року - 19 років.
За приписами статті 24 Закону № 1977 - XII (в редакції чинній на 17.03.2014 року), науковим (науково-педагогічним) працівникам, які визнані інвалідами І, ІІ, III груп, призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії наукового (науково-педагогічного) працівника незалежно від віку за наявності стажу наукової роботи, передбаченого частиною 2 цієї статті (не менш як 15 років), та страхового стажу, передбаченого статтею 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Пенсія по інвалідності науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається за нормами Закону № 1977-XII, якщо інвалідність встановлена в період роботи на посадах наукових (науково - педагогічних) працівників (за основним місцем роботи).
Вперше позивачу встановлено інвалідність III групи внаслідок загального захворювання з 29 січня 2014 року.
Згідно з довідкою від 26.04.2017 року за вих. № 01, виданою Приватним підприємством «Клініка доктора Куликовича», позивач на постійній основі з 01.01.2014 року, відповідно до наказу № 01 від 01.01.2014 року, по 31.03.2015 року, відповідно до наказу № 3 від 31.03.2015 року, працювала лікарем-кардіологом в ПП «Клініка доктора Куликовича» (а.с. 11).
Отже, судом встановлено, що позивачем було подано повний пакет документів, який необхідний для призначення та виплати пенсії по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність» від 13 грудня 1991 року № 1977-XII, оскільки позивач працювала на посадах наукового (науково-педагогічного) працівника, що підтверджується вищезазначеними документами.
Згідно статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13 грудня № 1977-XII, дія цієї статті поширюється на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ та організацій недержавної форми власності, які пройшли державну атестацію згідно із цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2012 року ПП «Клініка доктора Куликовича» отримало ліценцію серія АД № 063579, виданої Міністерством охорони здоров'я України, та має право займатися медичною практикою (а.с. 18), тому, 26 лютого 2013 року Головною акредитаційною комісією при Міністерстві охорони здоров'я України було видано акредитаційний сертифікат серія МЗ № 010310, яким присвоєно вищу категорію зі строком дії сертифіката: з 30 січня 2013 року по 30 січня 2016 року (а.с. 17).
Таким чином, ПП «Клініка доктора Куликовича» до наукових установ та організацій не відноситься, тому, не повинна була проходити атестацію згідно із Законом України № 1977-XII, оскільки клініка відноситься до лікувальних закладів, про що зазначено у ліцензії.
Отже, суд робить висновок, що рішення відповідача про відмову у відновленні пенсії по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13 грудня 1991 року № 1977-XII є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, тому, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності є такою, що підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача відновити позивачу пенсію по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13 грудня 1991 року № 1977-XII з 01 грудня 2016 року, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996 року, ратифікованої Закону України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» № 137-V від 14.09.2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.
Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до Розділу ІІ Конституції України, право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням і забезпечується частиною 2статті 22 Конституції України.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності III групи, внаслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13 грудня 1991 року № 1977XII, з 01 грудня 2016 року.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується оригіналом квитанції № 0.0.951536615.1 від 29.01.2018 року, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 3).
Отже, судовий збір у сумі 704,80 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 9, 52, 72 - 77, 90, 139, 246 - 247, 249, 255, 263, 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі про відмову у призначенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання, призначену відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13 грудня 1991 року № 1977XII.
Копію рішення направити всім сторонам по справі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу, безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2