Справа № 824/302/18-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/302/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боднарюка О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюка О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі-позивач), звернувся до суду з позовом до Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 106-18/2017 від 22.12.2017 року в частині щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,4734 га для ведення особистого селянського господарства.

- зобов'язати Коровійську сільську раду Глибоцького району Чернівецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,4734 га для ведення особистого селянського господарства на території Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області у порядку та строки, передбачені ст. 118 ЗК України, з наданням мотивованого рішення за результатами розгляду заяви.

- стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником 1/2 частки спадкового нерухомого майна (житловий будинок), що розташоване за адресою: вул. Щорса, 30, с.Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області, згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10.07.2014 року. Біля будинку знаходиться земельна ділянка, якою позивач після смерті спадкодавця фактично користується для ведення особистого селянського господарства.

З огляду на вищенаведене, позивач 21.12.2017 року звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідно до статті 118 ЗК України. Листом № 106-18/2017 від 22.12.2017 року відповідачем повідомлено про відмову у наданні дозволу.

Вважає відмову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки прийнята в порушення вимог частини 7 статті 118 ЗК України, а діями відповідача порушено його права та законні інтереси у земельних правовідносинах, спрямованих на реалізацію конституційного права на подальше отримання землі.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивач звертався 21.12.2017 року до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 22.12.2017 року відповідачем відмовлено у наданні дозволу, на розроблення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки, у зв'язку із наміром сільської ради розробити містобудівну документацію з метою зміни її цільового призначення для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого спортивного майданчика в с.Коровія.

У відзиві на позов, відповідач окрім вказаного вище також посилався на те, що відповідно до норм чинного законодавства, діяльність сільської ради є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу в питаннях надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому суд не може вказувати, яке конкретне рішення необхідно приймати відповідачу. Тому на думку відповідача, у позовній вимозі про зобовязання вчинити дії теж слід відмовити.

26.04.2018 року ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно частини 1 та пункту 1 частини 3 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь - якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, заслухавши пояснення учасників справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області № 715/1239/14-ц від 10.07.2014 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частку спадкового нерухомого майна, яке розташоване за адресою: вул. Щорса,30, с.Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області.(а.с.12)

21.12.2017 року позивач подав до відповідача заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,4734 га, яка розташована за адресою: вул. Бабюка,30, с.Коровія Глибоцького району Чернівецької області. (а.с.13)

22.12.2017 року відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,4734 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: с.Коровія Глибоцького району Чернівецької області (витяг з рішення XVIII сесії VII скликання Коровійської сільської ради). (а.с.15)

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення нормативно-правових актів, та робить висновки по суті спору.

Відповідно до положень статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частинами 1 та 2, пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що:

землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей;

до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо);

землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як слідує з матеріалів справи, відмова відповідача в наданні позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,4734 га мотивована тим, що сільська рада має намір на частину даної земельної розробити містобудівну документацію з метою зміни її цільового призначення для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого спортивного майданчика с.Коровія.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем безпідставно обмежено право позивача на одержання земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації, що на думку суду, є неприпустимим, а мотиви для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу, зазначені відповідачем у оскаржуваному рішенні від 22.12.2017 року №106-18/2017, не є підставами для такої відмови у розумінні частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що зміст статей 118, 122 Земельного кодексу України свідчить про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

До того ж, будь-які законні критерії визначення пріоритетності того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачем протиправно відмовлено позивачеві в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,4734 га, яка розташована за адресою: с.Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в свою чергу не довів правомірність прийнятого рішення.

Щодо інших обґрунтувань відповідача в частині дискреційних повноважень в питаннях земельних відносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 та 4 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення (окрім іншого) про: визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З встановлених судом обставин вбачається, що позивачем дотримано всіх критеріїв визначених Земельним кодексом України за для реалізації свого права на отримання земельної ділянки. При цьому, у спірних правовідносинах не вбачається жодних підстав, мотивів або ж аргументів, які б давали субєкту владних повноважень діяти на власний розсуд (дискреційно).

При вирішенні вказаного спору, судом не перебираються властиві субєкту владних повноважень функції, а лише дається правова оцінка спірним правовідносинам і визначається належний спосіб захисту з урахуванням вимог статті 245 КАС України, який сприятиме повному захисту порушеного права та інтересу позивача, а тому відхиляє доводи відповідача в частині дискреційних повноважень при прийнятті рішення за заявою позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією та законами України.

З огляду на викладене вище суд, не погоджується із запереченнями відповідача в частині дискреційних повноважень у земельних правовідносинах, і вважає, що позовна вимога зобовязального характеру підлягає до задоволення, що сприятиме ефективному захисту порушеного права позивача.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати судовий збір в сумі 1410 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення № 106-18/2017 від 22.12.2017 року в частині щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,4734 га для ведення особистого селянського господарства.

3. Зобов'язати Коровійську сільську раду Глибоцького району Чернівецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,4734 га для ведення особистого селянського господарства на території Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області у порядку та строки, передбачені ст. 118 ЗК України, з наданням мотивованого рішення за результатами розгляду заяви.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області () на користь ОСОБА_2 судові витрати - судовий збір в сумі 1410 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне судове рішення складено 30 травня 2018 р.

Суддя Боднарюк О.В.