Справа № 820/5616/17
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 р. № 820/5616/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Панова М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кравчені Т.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Міжрегіональна Фінансова Компанія" про накладення арешту на кошти,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Міжрегіональна Фінансова Компанія" в якому просить суд накласти арешт на кошти, які перебувають на рахунках ТОВ "Українська Міжрегіональна Фінансова Компанія" () відкритих у банківських установах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії позивача щодо проведення перевірки є законними та правомірними, а дії відповідача таким, що не відповідають вимог діючого законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що перевірка позивачем було проведена без дотриманням вимог законодавства, а тому підстави для накладення арешту відсутні.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне.

На підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Українська міжрегіональна фінансова компанія», з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017.

30 жовтня 2017 року головний державний ревізор-інспектор відділу перевірок фінансових операцій управління аудиту ГУ ДФС у Харківської області інспектор податкової та митної справи IV рангу ОСОБА_3, головний державний ревізор-інспектор відділу перевірок фінансових операцій управління аудиту ГУ ДФС у Харківської області інспектор податкової та митної справи III рангу ОСОБА_4, головний державний ревізор-інспектор відділу перевірок фінансових операцій управління аудиту ГУ ДФС у Харківської області інспектор податкової та митної справи III рангу ОСОБА_5, головний державний ревізор-інспектор ГУ ДФС у Харківської області інспектор податкової та митної справи III рангу ОСОБА_6, прибули до ТОВ "УкрМрФК" за адресою м. Харків, вул. Сумська, 96 для проведення перевірки о 15:30.

Посадовими особами було надало лист №22063/10/20-40-14-06-12 від 30.10.2017 щодо надання документів для перевірки.

Вищезазначені посадові особи розписались у відповідній книзі проведення перевірок та, враховуючи наявність усіх документів, були допущені для проведення перевірки.

Головним бухгалтером ТОВ "УкрМрФК" ОСОБА_7 були надані перевіряючим усі витребувані документи.

З метою недопущення зловживання посадовими особами Контролюючого органу своїми правами щодо проведення перевірки, продовження строків проведення перевірки та ін., керівництвом компанії було прийняте рішення про створення комісії, яка буде фіксувати час приходу та уходу посадових осіб Контролюючого органу у компанію для проведення перевірки.

Про цей факт було повідомлено посадових осіб відповідача.

З пояснень відповідача вбачається, що з 30.10.2017 по 24.11.2017 (20 днів перевірки) перевіряючі провели у ТОВ «УкрМрФК» 51 год. 40 хв. з можливих 160 годин. (20 днів х 8 годин =160 годин).

Посадовими особами позивача було складено акт №4457/20-40-14-06-08/31634491 від 16.11.2017.

У складеному акті №4457/20-40-14-06-08/31634491 від 16.11.2017 зазначено наступне: "Посадовими особами ТОВ «УКРАЇНСЬКА МІЖРЕГІОНАЛЬНА ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» (податковий номер 31634491) станом на 18 год. 00 хв. 16.11.2017 для проведення планової документальної перевірки з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, не надано у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки, а саме: первинні документи та регістри бухгалтерського обліку з проведення банківських операцій, які викликали зміни в структурі активів та зобов'язань та/або вплинули на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів (платіжні доручення, банківські виписки, регістри бухгалтерського обліку по рахунку 31 «Рахунки в банках» тощо) за період з 01.01.2014 по 30.06.2017 крім виписок банку що підтверджують дані бухгалтерського обліку по формуванню статутного капіталу; первинні документи, на підставі яких проведено нарахування процентних доходів та витрат у бухгалтерському обліку та їх відображення у податковому обліку; первинні документи, що підтверджують заборгованість, підстави її виникненні станом на 01.01.2014 та 30.06.2017 із зазначенням назви та податкового номеру контрагента суми заборгованості та дати виникнення. Інформацію щодо проведення заходів щодо погашення рішення судів щодо стягнення заборгованості; первинні документи (договори на придбання/продаж товарів (робіт, послуг, цінних паперів), акти виконаних робіт/наданих послуг, банківські виписки, акти взаємозаліку, тощо), які підтверджують задекларовані показники у податковій та фінансовій звітності за період 3 01.01.2014 по 30.06.2017; податковий та бухгалтерський облік нарахування амортизації та первинні документи, щодо обліку основних засобів; накази про проведення інвентаризації, інвентаризаційні описи та протоколи засідання інвентаризаційної комісії; штатний розпис за період з 01.01.2014 по 30.06.2017.".

Що стосується правового обґрунтування заперечень суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Положення пп. 94.2.3. п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України визначають, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з підпунктами 94.6.1 та 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Відповідно до ч. 2 п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України встановлено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підпунктом 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Проаналізувавши зазначені правові норми суд дійшов до висновку про те, що законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: арешт на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу; адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом (не виключно обов'язку сплатити податкове зобов'язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (в залежності від виду майна).

Таким чином, адміністративний арешт майна, в тому числі коштів на рахунку платника податків, є винятковим заходом погашення податкового боргу платника податків, який полягає у забороні вчиняти щодо такого майна певні дії та загальна процедура і підстави застосування якого передбачені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

Обидва види арешту (на майно платника податків та на кошти на рахунку платника податків) застосовуються за однакових обставин, визначених у пункті 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, однак при цьому закон встановлює певні відмінності порядку накладення адміністративного арешту майна платника податків, відмінного від коштів, та арешту коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Натомість у відповідності до абзацу 2 підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

Підпунктом 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Отже, арешт коштів на рахунках платника податків застосовується за рішенням суду за наявності загальних підстав для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків, передбачених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, та за наявності виключних додаткових підстав, які унеможливлюють застосування арешту майна, а саме: відсутність майна, балансова вартість майна менша суми податкового боргу або майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Суд зазначає, що підставою для звернення позивача до суду з вимогою про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках позивача є відмова від проведення документальної перевірки шляхом ненадання документів, що підлягають перевірці.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для її проведення, та за умови пред'явлення або надіслання, у випадках передбачених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Вказаною нормою також визначено, що при пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Згідно п. 81.2. ст. 81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

При цьому, як вбачається з актів про відмову платника податків від проведення документальної перевірки через ненадання документів: №4352/20-40-14-06-08/31634491 від 13.11.2017; №4409/20-40-14-06-08/31634491 від 14.11.2017; №4420/20-40-14-06-08/31634491 від 15.11.2017; №4457/20-40-14-06-08/31634491 від 16.11.2017; 44474/20-40-14-06-08/31634491 від 17.11.2017; №4538/20-40-14-06-08/31634491 від 21.11.2017.

Вищезазначена норма не була дотримана, тобто акти були складені за адресою: м. Харків, вул. Благовіщенська, 30 к. 209, в той час як перевірка відбувалася за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 96.

Крім того, відсутні докази вручення платнику податків зазначених актів, а також платник податків був позбавлений права надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

За таких обставин, вищезазначені акти не можуть бути належними допустимими та достовірними доказами в розумінні ст. 74,75,76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, на виконання положень ст. 94 Податкового кодексу України наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 №632, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 серпня 2017 року за №948/30816, затверджено Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Пунктом 1 розділу VII зазначеного Порядку передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду у разі звернення контролюючого органу до суду.

Згідно п. 3 розділу VII Порядку встановлено, що для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про застосування адміністративного арешту платника податків було прийнято 14 листопада 2017 року при цьому позов про накладення арешту був предявлений 24 листопада 2017 року чим порушено Порядок.

Що стосується зазначених у акті порушень платником податків п.п. 16.1.5., 16.1.9, 85.2 Податкового Кодексу України суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 16.1.5 Податкового кодексу України, платник податків зобовязаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

На виконання зазначеної норми платник податків подав усі витребувані документи посадовим особам Контролюючого органу.

Згідно п.п. 16.1.9. Платник податків зобовязаний не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи.

На виконання зазначеної норми Платником податків були створені усі необхідні умови для посадових осіб контролюючого органу, надані відповідні документи. Платник податків всебічно сприяє повному обєктивному проведенню перевірки, однак посадові особи Контролюючого органу недбало відносяться до свої обовязків.

Відповідно до п.п. 85.2. Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

На виконання цього пункту Податкового Кодексу України платником податків були надані Контролюючому органу усі необхідні документі та створені усі умови для проведення перевірки.

Крім того, суд зазначає, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 по адміністративній справі №820/5429/17 подання Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Міжрегіональна Фінансова Компанія" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна - задоволено. Підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Міжрегіональна Фінансова Компанія" (), накладеного рішенням начальника Головного управління ДФС у Харківській області від 14.11.2017 №24062/10/20-40-14-06-12.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2018 по справі №820/5429/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Міжрегіональна Фінансова Компанія" (, м. Харків, вул. Сумська, 96) задоволено. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2017 по справі №820/5429/17 скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні подання Головного управління ДФС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Міжрегіональна Фінансова Компанія" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна відмовлено.

Таким чином, позовні вимоги Головного управління ДФС у Харківській області задоволенню не підлягають.

Щодо заяви представника відповідача з питань відшкодування сплати судових витрат, повязаних з наданням правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 9 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З поданої заяви вбачається, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, представником відповідача - не подано.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини пятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З поданої заяви вбачається, що ні її копія, ні передбачені ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, копії доданих до неї доказів, щодо розміру витрат на правничу допомогу адвоката, не надіслані (надані) заздалегідь відповідно до ч. 9 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачу, чим порушено його право передбачене ч.ч. 6, 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України клопотати про зменшення витрат на правничу допомогу та доводити неспівмірність таких витрат.

Отже, враховуючи викладене, згідно ч. 9 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази надані представником позивача щодо витрат на правову допомогу та у зв'язку з цим вважає такі витрати не доведеними та такими, що не підлягають розподілу.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Міжрегіональна Фінансова Компанія" (вул. Сумська, буд. 96, м. Харків, 61002, ) про накладення арешту на кошти - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22 травня 2018 року.

Суддя М.М.Панов