Справа № 813/6663/14
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року

Київ

справа №813/6663/14

адміністративне провадження №К/9901/6560/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Приватного підприємства «Будторгсервіс»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 (головуючий суддя: Курилець А.Р., судді: Кушнерик М.П., Мікула О.І.)

у справі № 813/6663/14

за позовом Приватного підприємства «Будторгсервіс»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Будторгсервіс» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - відповідач, ДПІ), в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.09.2014 № /13532 про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 350623,35 грн. за основним платежем та на 175311,68 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2014 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ від 05.09.2014 № /13532.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду з підстав порушення судом норм пунктів 198.1. 198.3. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК), ст.ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, частини 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що реальність господарських документів між позивачем та ТОВ «БК «Білдінг-строй» підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, а висновки ДПІ виключно на акті про неможливість здійснити зустрічну звірку цього постачальника.

Заперечуючи проти касаційної скарги, ДПІ просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача сум грошових зобов`язань із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 21.08.2014 № 380/305/13-07-22-10/25552373. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми пунктів 198.3, 198.6 ст. 198 ПК: завищено податковий кредит на 350623,35 грн. за лютий, березень 2014 року за безтоварними операціями з поставки підрядних послуг від ТОВ «БК «Білдінг-строй», у результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 350623,35 грн. у податковому обліку за за лютий, березень 2014 року.

За результатами перевірки ДПІ стосовно позивача прийняте податкове повідомлення-рішення від 05.09.2014 № /13532 про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 350623,35 грн. за основним платежем та на 175311,68 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що з посиланням на поставку позивачу від ТОВ «БК «Білдінг-строй» підрядних послуг, від імені цього постачальника на адресу позивача виписані податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував суми податкового кредиту у податковому обліку з ПДВ за за лютий, березень 2014 року.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

За змістом наведених норм право платника податків включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що в судовому процесі встановлені обставини, які спростовують реальний характер поставок позивачу ТОВ «БК «Білдінг-строй» підрядних послуг.

Такими обставинами апеляційний суд визнав відсутність ТОВ «БК «Білдінг-строй» за місцезнаходженням; відсутність у нього матеріальних та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних як для здійснення господарської діяльності.

Однак, із такими висновками суду апеляційного суду не можна погодитись

Обґрунтовуючи правомірність формування сум податкового кредиту за податковими накладними, виписаними ТОВ «БК «Білдінг-строй», позивач на підтвердження реального характеру поставки додав до матеріалів справи копії: договорів на будівництво житлового будинку по вул. Науковій, 2а у м. Львові від 03.02.2014 № 030201 та 03.03.2014 № 030301, договору на будівництво житлового будинку по вул. Мізюна, 20 у м. Чернівці від 05.03.2014 № 050301, актів приймання підрядних послуг, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акт переліку матеріалів, наданих для виконання підрядних робіт, кошторисів на будівництво, платіжних доручень.

Вказані докази судом першої інстанції було правильно оцінені як такі, що підтверджують фактичну поставку позивачу ТОВ «БК «Білдінг-строй» підрядних послуг, а отже і правомірність формування сум податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних від імені цього постачальника. Оцінка доказів судом першої інстанції. на відміну від апеляційного суду була зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення постанови апеляційного суду). Інформація контролюючого органу про відсутність у контрагента платника податків основних засобів не може беззаперечно свідчити про відсутність реального характеру поставки іншому платнику - покупцю таких послуг за відсутності доказів на спростування залучення таким постачальником субпідрядних підприємств або трудових ресурсів на підставі цивільно-правових договорів.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС України, у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень та частина 2 ст. 77 КАС України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII).

З огляду на викладене у суду апеляційної інстанції не було підстав, встановлених ст. 202 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення), для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 352 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Будторгсервіс» задовольнити.

Скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2014 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко