Справа № 802/4110/15-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2018 року

м.Київ

справа №802/4110/15-а

адміністративне провадження №К/9901/11555/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року (суддя: Альчук М.П.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року (судді:Полотнянко Ю.П., Загоднюк А.Г., Драчук Т.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ДСА України, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача у виплаті вихідної допомоги при звільнення у відставку та зобов'язати нарахувати і виплатити відповідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. Скаргу мотивує тим, що право на відставку ним реалізовано до набрання чинності Законом України № 1166-VII, а тому він має право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до частини 1 статті 136 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI).

Також, скаржником було подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Вищого адміністративного суду від 21 листопада 2016 року по справі №800/444/16 (800/313/15), якою визнано протиправною бездіяльність Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) щодо несвоєчасного розгляду заяви ОСОБА_1 від 6 лютого 2014 року про відставку з посади судді Апеляційного суду Вінницької області і внесення відповідного подання до Верховної Ради України.

У відзиві на касаційну скаргу ДСА України просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки вважає доводи позивача безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна не скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що ОСОБА_1 з липня 1986 року працював на посаді судді Могилів-Подільського міськрайонного суду, а в березні 2004 року його було обрано суддею Апеляційного суду Вінницької області.

06 лютого 2014 року позивач подав заяви до Верховної Ради України та Вищої ради юстиції про відставку за власним бажанням.

18 березня 2015 року ВРЮ прийняла рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді у відставку.

Постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 року № 636-VІІІ «Про звільнення суддів» позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Вінницької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Голови Апеляційного суду Вінницької області від 03.08.2015 №76/2-07к позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Вінницької області.

17 листопада 2015 року позивач звернувся до ДСА України із заявою про нарахування і виплату вихідної допомоги відповідно до статті 136 Закону України № 2453-VI .

Листом від 14 грудня 2015 року №К1448-15-1537/15 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги, з посиланням на втрату чинності статтею 136 Закону України № 2453-VI , якою передбачалась виплата суддям вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на час звільнення позивача положення статті 136 Закону України №2453-VI, які регламентували виплату вихідної допомоги судді, втратили свою чинність на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27.03.2014 (далі - Закон України № 1166-VII), а тому правові підстави до її нарахування та виплати відсутні.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 109 Закону України № 2453-VI (у редакції, що діяла станом на час подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Водночас, за правилами частин 2, 6 статті 111 Закону України № 2453-VI питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Законом України № 1166-VII, який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону України № 2453-VI, а саме: виключено статтю 136 даного Закону, якою було передбачено право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.

Згідно фактичних обставин, встановлених судами, ОСОБА_1 звільнено у відставку на підставі постанови Верховної Ради України від 16 липня 2015 року, та 3 серпня 2015 року відраховано зі штату Апеляційного суду Вінницької області, тобто на час, коли положення про вихідну допомогу, передбачену статтею 136 Закону № 2453-VI, втратили чинність.

Зважаючи на те, що право на отримання відповідної вихідної допомоги нерозривно пов'язане з датою виходу судді у відставку, а не з датою подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність у позивача права на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова відповідача у виплаті такої допомоги не є звуженням змісту та обсягу прав позивача, оскільки законодавство, чинне на момент виходу позивача у відставку, виплату такої допомоги не передбачало.

Водночас, посилання скаржника на те, що вихідна допомога є гарантією правового статусу і особливою формою соціального забезпечення судді, а тому не може бути скасована шляхом внесення змін до законодавства, є помилковим, оскільки у рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Рішення щодо неконституційності Закону України № 1166-VII в частині виключення статті 136 із Закону України № 2453-VI, Конституційним Судом України не приймалося.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Стосовно посилань скаржника на постанову Вищого адміністративного суду від 21 листопада 2016 року по справі №800/444/16 (800/313/15), Верховний Суд зауважує, що в силу приписів частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції не має права встановлювати обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Також слід зауважити, що суд повинен досліджувати правомірність рішення суб'єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому.

Враховуючи, що рішення по справі №800/444/16 (800/313/15) було ухвалено після прийняття оскаржуваних рішень судами попередніх інстанцій, воно не може бути підставою до їх скасування.

Крім того, висновки наведені у такій постанові Вищого адміністративного суду України, не спростовують відсутність підстав до виплати позивачу вихідної допомоги, а можуть бути лише підставою для ініціювання окремого провадження щодо стягнення з ВРЮ упущеною вигоди внаслідок протиправної бездіяльності.

Таким чином, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у справі №802/4110/15-а залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1, - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець