Справа № 826/10789/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІ Менеджмент"

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року

у справі №826/10789/16 (розглянутої у підготовчому судовому засіданні)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІ Менеджмент"

до відповідача Державного підприємства "Національні інформаційні системи", Міністерства юстиції України

третя особа: Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРІ Менеджмент" звернулось до суду з позовом до Державного підприємства "Національні інформаційні системи", Міністерства юстиції України, третя особа: Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності Державного підприємства "Національні інформаційні системи", Міністерства юстиції України, як технічного адміністратора Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що полягає у незабезпеченні збереження та захисту даних, що містяться в автоматизованих системах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в частині відомостей щодо права власності позивача та зобов'язання відповідача відновити відомості про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІ Менеджмент" на відповідне майно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІ Менеджмент" залишено без розгляду, на підставі ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу через порушення норм процесуального права з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем не було порушено норм ст.240 КАС України, оскільки представник позивача на вперше призначене судове засідання не прибула за станом здоров'я, тоді як на друге судове засідання представник позивача прибула до Окружного адміністративного суду міста Києва, проте через здійснення розгляду справи в іншому корпусі суду та відповідно в іншому залі судового засідання, її явка була несвоєчасною з незалежних від неї обставин.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги та просили скасувати ухвалу суду першої інстанції й прийняти нову постанову про направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції з наступних підстав.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду посилався на повторне неприбуття позивача у судове засідання, який був належним чином повідомлений про дату, місце та час судового розгляду справи, без поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України, особи які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Нормами ч. 5 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зазначені норми кореспондуються з п. 4 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких позовна заява залишається без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у підготовче засідання чи судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Неприбуття в судове засідання позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, є повторним, коли ні позивач, ні його представник вдруге без поважних причин не прибули на розгляд справи і в суду є достовірні докази про те, що обидва рази позивача було належним чином повідомлено.

«Повторність» означає вчинення знову, тобто основною ознакою повторності є здійснення аналогічного, тотожного. При цьому черговість та порядок вчинення дій не впливає на факт їх повторності. А тому «повторне неприбуття», як підстава для залишення позовної заяви без розгляду, означає неявку у судове засідання два чи більше разів без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття протягом усього розгляду справи та не обов'язково двічі підряд.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що підставою для скасування ухвали є та обставина, що представник позивача Черевко Л.М. з незалежних від неї причин, а саме за станом здоров'я не прибула в попереднє судове засідання 15.01.2018 та не повідомила про свою неявку, оскільки була ургентно госпіталізована у стаціонар (вагітність 25 тижнів). Також апелянтом зазначено, що після повідомлення позивача про відкладення підготовчого засідання на 08 лютого 2018 року, представник позивача з'явився до Окружного адміністративного суду міста Києва, проте через здійснення розгляду справи в іншому корпусі суду та відповідно в іншому залі судового засідання, її явка була несвоєчасною з незалежних від неї обставин. Крім того в апеляційній скарзі зазначено, що позивач не втратив зацікавленості в розгляді зазначеної справі.

Так з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року суддею Добрівською Н.А. після повторного автоматичного розподілу було прийнято справу до провадження та призначено попереднє судового розгляду у судовому засіданні на 15 січня 2018 року на 11:00 в приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. П.Болбочана,8 корпус 1, зал судового засідання №57 , про що повідомлено шляхом надіслання ухвали про прийняття справи до провадження та повістки про виклик з повідомлення про вручення за адресою вказаною в позовній заяві (т. 3 а.с.38-46).

В судовому засіданні 15 січня 2018 року, було оголошено про відкладення розгляду справи на 08 лютого 2018 року на 15:00 год.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2018 повідомлено сторін у справі про відкладення розгляду справи на 08 лютого 2018 року о 15:00 год.

Водночас в зазначеній ухвалі не було зазначено, в якому залі судового засідання буде відбуватись судове засідання.

08 лютого 2018 року представник позивача Черевко Л.М. завчасно (14:50) прибула в судове засідання за адресою: м. Київ, вул. П.Болбочана, 8 корпус 1, зал судового засідання №57, оскільки не отримувала повідомлення про зміну адреси та зали судового засідання, де буде проходити підготовче судове засідання за позовом ТОВ «ТРІ Менеджмент» у справі №826/10789/16, проте їй було повідомлено, що суддя Добрівська Н.А. здійснює розгляд справ і іншому корпусі та іншому залі судових засідань, про що свідчить протокол судового засідання за 08 лютого 2018 року. В подальшому, у зв'язку з необхідністю пошуку корпусу та зали судового засідання представник прибула в судове засідання приблизно о 15:15 год., та була сповіщена секретарем, що судове засідання відбулось і судом винесена ухвала про залишення позову без розгляду, у зв'язку з неявкою позивача в судове засідання.

Так, обов'язковою умовою для застосування такої підстави залишення адміністративного позову без розгляду є саме повторна неявка позивача в судове засідання, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин. Зазначені наслідки настають, якщо позивач не з'явився вдруге поспіль (тобто повторно) і від нього не надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів звертає увагу, на ту обставину, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем було підтверджено, що представник позивача прибув 08 лютого 2018 року в судове засідання, проте така явка представника позивача була здійснена з запізненням.

Однак судом першої інстанції не було надано оцінки тій обставині, що позивача не було повідомлено належним чином про адресу та номер зали судового засідання, в якому буде слухатись справа 08.02.2018, оскільки ухвала про відкладення не містить такої інформації, а додатково позивачу повістка не направлялась.

У даному випадку, під повторністю неприбуття в судове засідання позивача та/або його представника необхідно розуміти саме послідовне неприбуття в судове засідання позивача чи його представника двічі чи більше разів.

Так, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем було вчинено дії, направлені на відновлення своїх прав перед зверненням до суду з адміністративним позовом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні достатні правові підстави 08 лютого 2018 року виносити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції передчасно без перевірки усіх обставин справи, оскільки в ухвалі суду про відкладення розгляду справи не було зазначено, що судове засідання відбудеться в іншому залі судового засіданні та в іншому корпусі суду, а тому ухвала суду підлягає скасуванню.

За ч.1 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, а тому судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду з постановленням нової ухвали про направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи і вирішення питання про відкриття провадження у справі.

До вказаного висновку суд дійшов, серед іншого, використовуючи правові висновки Європейського суду з прав людини у рішенні по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, де вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Golder v.the United Kingdom" від 21.02.1975), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати закону мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями ( рішення "Guerin v. France" від 29.07.1998) Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розрахувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час, такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення "Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28.10.1998 року).

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до норми ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини». Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод»і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Іліан проти Туреччини" вказав, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осі

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви ТОВ «ТРІ Менеджмент» без розгляду з підстав повторної неявки позивача до суду.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

З тексту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо витікає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд.

Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали про направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

За змістом частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з винесенням нової ухвали про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 34, 243, 310, 312, 320, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІ Менеджмент" задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 24 травня 2018 року.