Справа № 820/3383/18
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"24" травня 2018 р. № 820/3383/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Попова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)
до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (61022, м. Харків, майдан свободи, 5, 4 під'їзд )
про визнання дій та рішень протиправними, зобов'язання вчинити певні дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати дії та рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо виплати мені, ОСОБА_1, пенсії з урахуванням обмеження - неправомірними.

2. Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова утриматись від порушення права щодо обмеження мені, ОСОБА_1 , пенсії, встановленим максимальним розміром 10740 грн. та здійснити виплату щомісячної пенсії без обмеження її максимального розміру у відповідності до нарахованої суми пенсії 12846,40гривень., починаючи з 01.01.2016 року до 19.12.2017 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 14.02.2018 ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою, в якій прохала повідомити основний розмір пенсії без обмеження максимального розміру з 01.01.2015 по 12.12.2017, нарахувати та виплатній пенсію без обмеження максимального розміру, надати повний розрахунок пенсії без обмеження максимального розміру та фактично виплаченої пенсії в період з 01.01.2015 року по 12.12.2017 року. Листом від 14.03.2018 року за № 143/р-11 Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова позивачу було відмовлено у здійсненні виплати пенсії, посилаючись на те, що нарахований основний розмір пенсії в сумі 12846,40 грн., однак цей розмір пенсії фактично не виплачується на підставі ст.37 ЗУ «Про державну службу» № 3723 від 16.12.1993 року (із змінами), яким встановлено максимальний розмір пенсії 10 740 грн.

Позивач з зазначеною відмовою не погоджується та вважає її незаконною.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Також представник відповідача на виконання ухвали суду від 07.05.2018 року надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1, з 20.11.1997 року по 19.12.2017 року працювала на посаді судді Дзержинського районного суду м. Харкова.

Позивач перебуває на обліку Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова та з 25.07.2011 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, а на підставі постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.08.2011 по справі №2-а-11/1368/11 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.10.2011 року за № 2-а-13367/11 позивачу було зроблено перерахунок пенсії.

На підставі постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2013 року за № 638/231/13-а, ОСОБА_1 було призначено пенсію у розмірі 8 (восьми) мінімальних заробітних плат.

На підставі постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 16.09.2013 року №619/4283/13-а, розмір пенсії позивача знову було перераховано у зв'язку зі збільшенням розміру посадового окладу суддів.

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2016 року по справі № 638/813/16-а ОСОБА_1 відновлено виплату пенсії, передбаченої Законом України «Про державну службу» з 01.06.2015 року в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Також судом встановлено, що у зв'язку з відставкою з посади судді з 20.12.2017 року позивач перейшла на виплату щомісячного довічного утримання судді, у зв'язку з чим виплату пенсії держслужбовця позивачу було припинено.

14.02.2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою, в якій прохала повідомити основний розмір пенсії без обмеження максимального розміру з 1 січня 2015 року по 29 грудня 2017 року роки включно та виплатити пенсію, без обмеження максимально розміру, посилаючись на те, що дія Закону України щодо обмеженні максимального розміру на позивача не розповсюджується так, як пенсія позивачу призначена до набрання чинності Закону щодо обмеження максимального розмірі пенсії.

Листом від 14.03.2018 року за № 143/р-11 Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова позивачу було повідомлено, що нарахований основний розмір пенсії в сумі 12846,40 грн., однак цей розмір пенсії фактично не виплачується на підставі ст. 37 ЗУ «Про державну службу» № 3723 від 16.12.1993 року (із змінами), яким встановлено максимальний розмір пенсії 10 740 грн.

Відповідно до ст. 37 ЗУ "Про державну службу" встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Також суд зазначає, що тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат пенсії встановлених законодавством, крім доплати надбавок окремим категоріям осіб, які мають окремі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Зазначена норма кореспондується зі ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668- VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України ( 92-15 ), законів України "Про державну службу" ( 3723-12 ), "Про прокуратуру" ( 1789-12 ), "Про статус народного депутата України" ( 2790-12 ), "Про Національний банк України" ( 679-14 ), "Про Кабінет Міністрів України" ( 2591-17 ), "Про дипломатичну службу" ( 2728-14 ), "Про службу в органах місцевого самоврядування" ( 2493-14 ), "Про судову експертизу" ( 4038-12 ), "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( 796-12 ), "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" ( 540/97-ВР ), "Про наукову і науково-технічну діяльність" ( 1977-12 ), "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ( 2262-12 ), "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ), "Про судоустрій і статус суддів" ( 2453-17 ), Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" ( 379/95-ВР ), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

З урахуванням вищевикладеного суд зазначає, що оскільки розмір пенсії позивача було перераховано у зв'язку зі збільшенням розміру посадового окладу суддів на підставі постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 16.09.2013 року №619/4283/13-а, тобто на час дії ст. 37 ЗУ "Про державну службу" в зазначені вище редакції з обмеженням максимального розміру пенсії в сумі 10740 гривень, то суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 (у справі за заявою "Великода проти України") підтверджено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 (абзац 6 підпункту 2.1 пункту 2 рішення).

За таких обставин, виплата пенсії підлягає обмеженню її максимальним розміром, як передбачено вищенаведеними нормами Закону України «Про державну службу».

Крім того суд зазначає, що відповідно до довідки Про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року позивач і не отримувала пенсію, яка б перевищувала 10740,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (61022, м. Харків, майдан свободи, 5, 4 під'їзд ) про визнання дій та рішень протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 травня 2018 року.

Суддя Спірідонов М.О.