Справа № 826/2475/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

23 травня 2018 року № 826/2475/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

третя особа Державна казначейська служба України в особі Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Пенсійного фонду України в особі Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, у якій просить суд:

- визнати протиправною відмову Пенсійного фонду України в особі Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в формуванні та поданні до відповідного територіального органу Державної Казначейської Служби України подання про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, у розмірі 17 441,52 грн. (сімнадцять тисяч чотириста сорок одна гривня п'ятдесят дві копійки), яка була повідомлена відповідачем у своєму листі від 18.10.2017.

- визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України в особі Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає в відсутності будь яких дій з боку відповідача у формуванні та поданні до відповідного територіального органу Державної Казначейської Служби України подання про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, у розмірі 17 441,52 грн. (сімнадцять тисяч чотириста сорок одна гривня п'ятдесят дві копійки)., яка була повідомлена відповідачем у своєму листі від 18.10.2017.

- зобов'язати Пенсійний фонд України в особі Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до відповідного територіального органу Державної Казначейської Служби України подання про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, у розмірі 17 441,52 грн. (сімнадцять тисяч чотириста сорок одна гривня п'ятдесят дві копійки).

Позовні вимоги мотивовано тим, що звернувшись до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про повернення помилково сплаченого збору, позивач отримала необґрунтовану відмову, чим порушено її права та охоронювані законом інтереси.

Представник Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про те, що механізм перевірки інформації щодо того, чи вперше особою придбавається житло, відсутній, а позивачем не надано доказів того, що він придбав житло вперше. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем було сплачено збір на загальнообов'язкове пенсійне страхування на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі міста Києва. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1055 реорганізувались деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду, а саме: утворилось - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві шляхом злиття управління ПФУ в Дарницькому районі, управління ПФУ в Деснянському районі та управління ПФУ в Дніпровському районі. Також утворилось - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві шляхом злиття управління ПФУ в Оболонському районі, управління ПФУ в Печерському районі, управління ПФУ в Подільському районі та управління ПФУ в Шевченківському районі. З огляду на вказане, відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем по справі.

Позивач, ознайомившись з відзивом на позовну заяву надав суду відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав та просив суд замінити неналежного відповідача - Пенсійний фонд України в особі Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на належного - Пенсійний фонд України в особі Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2018 замінено неналежного відповідача - Пенсійний фонд України в особі Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на належного - Пенсійний фонд України в особі Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, розгляд справи розпочато спочатку та надано відповідачеві час для подання відзиву на позовну заяву.

Разом з тим, 08.05.2018 через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання від Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про заміну відповідача у справі №826/2475/18 з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на належного - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2018 замінено Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві, як відповідача в адміністративній справі №826/2475/18, його правонаступником - Головним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві та призначено справу до судового розгляду.

Головне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві відзиву на позовну заяву не надало.

У судове засідання 23.05.2018 сторони по справі не з'явились.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу квартири від 14.02.2017, за реєстровим №205, ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2.

При укладенні договору, згідно з вимогами пункту 15-3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 "Про затвердження порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій", позивачем було сплачено 17 441, 52 грн. пенсійного збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, про що свідчить квитанція від 14.02.2017 №12479468 про сплату позивачем на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі ГУ ДКСУ у місті Києві 1% з купівлі-продажу нерухомого майна.

Проте, згідно зі статтею 4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", збір сплачується фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1% від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

За посиланням позивача, житло, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 14.02.2017 придбавалося позивачем вперше, тому вона не являється суб'єктом сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, за твердженням позивача, збір сплачений позивачем помилково.

Позивач звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві 04.10.2017 із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Листом від 18.10.2017 №21354/12 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві у задоволенні заяви відмовило, оскільки не існує офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбане особою вперше.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є: 9) підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Таким чином, із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки - громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Станом на час придбання позивачем нерухомості - 14.02.2017 - як і станом на час розгляду справи судом, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, ведення якого розпочато з 01.01.2013, а також Реєстр прав власності на нерухоме майно, ведення якого розпочато згідно з наказом Мін'юсту від 07.02.2002 № 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно", не містять всієї інформації щодо наявності у власності об'єктів нерухомого майна, що знаходиться на території України.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Надаючи оцінку діям та бездіяльності відповідача в даному випадку, суд звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Зокрема, згідно з пунктами 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява № 29979/04, у якому проаналізовано поняття "належне урядування".

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер'їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), п. 38) (http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-107088).

Оскільки саме держава не виконала свій обов'язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Згідно з поясненнями позивача, нею придбано майно вперше; до укладення договору купівлі-продажу від 14.02.2017 інша нерухомість нею не придбавалася.

У суду відсутні підстави для того, щоб ставити під сумнів твердження позивача про відсутність фактів придбання нею нерухомого майна (жилого приміщення) до укладення договору купівлі-продажу від 14.02.2017.

За таких обставин відповідач зобов'язаний довести, що позивач придбав житло, згідно з договором від 14.02.2017, не вперше.

За відсутності відповідних доказів позивач має право на повернення суми сплаченого збору як помилково сплаченого за відсутності обов'язку здійснювати такий платіж.

За таких обставин відмова відповідача повернути позивачу сплачену суму збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не може бути визнана обґрунтованою.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Одночасно суд зазначає, що згідно чинного законодавства збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачується на рахунки органів Державної казначейської служби України, тому і повертатися ці кошти мають в порядку, визначеному для повернення бюджетних коштів.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, і він визначає випадки, за яких органи Державної казначейської служби України зобов'язані виконувати операції з повернення помилково або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з пунктом 5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно, для стягнення позивачем помилково сплачених коштів відповідач має звернутися з відповідним поданням до органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" від 16.12.2015 №1055, якою було затверджено перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом злиття, було створено Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві шляхом злиття управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі, управління Пенсійного фонду України в Печерському районі, управління Пенсійного фонду України в Подільському районі та управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі.

Оскільки позивачем, згідно квитанції від 14.02.2017 №12479468 збір на загальнообов'язкове пенсійне страхування було сплачено на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі міста Києва, за заявою позивача, було замінено відповідача по справі на Пенсійний фонд України в особі Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яке в подальшому було замінено на його правонаступника - Головне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач із заявою про повернення надмірно сплачених коштів у розмірі 17 441, 52 грн., звертався саме до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, проте відповідної заяви до Головного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві позивачем подано не було.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що позовні вимоги в частині визнання протиправною відмови відповідача в формуванні та поданні до відповідного територіального органу Державної Казначейської Служби України подання про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, у розмірі 17 441,52 грн. та позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності яка полягає в відсутності будь яких дій з боку відповідача у формуванні та поданні до відповідного територіального органу Державної Казначейської Служби України подання про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне не підлягають задоволенню, оскільки саме до Головного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві позивач із відповідною заявою не звертався.

З урахуванням викладеного, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині зобов'язання Головного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до відповідного територіального органу Державної Казначейської Служби України подання про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, у розмірі 17 441,52 грн. (сімнадцять тисяч чотириста сорок одна гривня п'ятдесят дві копійки).

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до відповідного територіального органу Державної Казначейської Служби України подання про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, у розмірі 17 441,52 грн. (сімнадцять тисяч чотириста сорок одна гривня п'ятдесят дві копійки).

Стягнути з Головного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 352, 40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.